109 



stiger saa meget raskt, eftersom temperaturen vokser, og ved 34*^ ap- 

 løser 100 dele vand ikke mindre end 327 dele glaubersalt. Opvarmes 

 endnu sterkere, aftager opløsningen igjen, saaledes at 100 dele vand 

 ved 100° C. kun opløser 238 dele glaubersalt. 



Dette merkelige forhold forklarer man paa følgende maade: 

 Glaubersaltkrystallerne indeholder en hel del vand (omtrent 5G pct.). 

 Det er nemlig meget almindeligt, at de stoffe, som udkrystalliserer af 

 en vandig opløsning, forener sig kemisk med en bestemt mængde vand 

 (krystalvand). Hvis man opheder tørt glaubersalt til 34*^ C, vil saltet 

 spaltes i en blanding af vand og vandfrit salt. Det omtalte eiendom- 

 melige forhold forklares da derved, at det vandfri salt er langt mindre 

 opløseligt end det vandholdige. Naar man altsaa opvarmer en ved 

 34° C. mættet opløsning af glaubersalt endnu mere, saa vil saltet, selv 

 opløst i vand, spaltes, saa at opløsningen over denne temperatur inde- 

 holder vandfrit salt. 



Afkjøles en mættet opløsning af et eller andet stof, vil som nævnt 

 en del af stoffet udkrystallisere. Der er dog flere salte, som, naar 

 deres opløsning mættes ved en bestemt temperatur og derpaa afkjøles, 

 ikke udkrystalliserer, men holder sig i opløst form. Man faar da, hvad 

 man kakler en overmættet opløsning. Dette er f. eks. tilfældet med 

 en sodaopløsning. Mættes saaledes en sodaopløsning ved 36° C. og 

 afkjoles, vil sodaen holde sig i opløsningen. I endnu høiere grad er 

 dette tilfældet med glaubersalt. Eksperimentet kan bedst udføres paa 

 følgende maade: Man opløser i en kolbe glaubersalt i vand, samme 

 vegtmængde salt og vand; opløsningen foretager man under opvarmning 

 og omrøring. Naar alt er opløst, lader man opløsningen henstaa til 

 afkjøling, idet man lukker kolbehalsen med en kork eller lidt bomuld. 

 Der vil da intet salt udkrystallisere, man kan ryste kolben saameget 

 man vil, uden at nogen krystallisation finder sted. Slipper man der- 

 imod en liden glaubersaltkrystal ned i opløsningen, vil udkrystalHsatio- 

 nen øieblikkelig ske, og det hele stivner til en fast krystalmasse. For 

 at faa saltet til at udkrystallisere er det ikke engang nødvendigt at 

 .slippe nogen saltkrystal ned i opløsningen. Det er tilstrækkeligt at 

 tåge korken af og lade luften en stund faa adgang til opløsningen» 

 overflade. Dette kommer af, at der blandt støvet i luften altid vil 

 lindes lidt glaubersalt, nok til at fremkalde krystallisationen. Det er 

 nemlig kun yderst lidet, der behøves, kun ca. 1 milliontedels milligram, 

 efter hvad man har skjønnet. Af samme grund vil derfor ogsaa op- 



