125 



Mindre meddelelser. 



Anfalder humlebierne mennesker? Mens de almindelige hon- 



ningbier og hvepsene med et sandt raseri anfalder d& mennesker, som 

 forstyrrer deres reder eller endog blot opfører sig uroligt eller paa 

 andre maader mistænkeligt i deres nærhed, synes dett© kun sjelden 

 at væi-e tilfældet med de langt kraftigere byggede humlebier, hvisi hun- 

 ner og ^arbeidere" jo dog er udstyrede med en temmelig effektiv stikke- 

 braad med tilhørende giftapparat. 



Meddeleren, som har undersøgt flere hundrede reder af vorei humle- 

 bier og har udgravet og hjembragt mange saadanne med deres samtlige 

 beboere, for udklækning eller for at gjørei aiiidre biologiske iagttagel- 

 ser, er kun en eneste gang bleven stukket af en „arbeider" af den sorte 

 (melanotiske) race — var. harrisella — af vor almindelige havehumle- 

 (bombus hortomm), og denne gang maa uheldet endog tilskrives min 

 egen grov© uforsigtighed, idet jeg med bare fingre greb den paagjæl- 

 dend© „arbeider" under dens forsøg paa at iiygte fra den beholder,, 

 hvori jeg havde anbragt de øvrige medlemmer af det selskab, hvortil 

 den hørte. 



Min erfaring er, at humlebierne gjennemgaaende er meget sky dyr,, 

 som naar de merker, at deresi rede hje^msøges, stadig søger at holde 

 sig i en vis afstand fra fredsforstyrreren. 



Naar jeg paa sommeraftener har indf anget de fleste af en redes 

 beboere og ved selve redehullet har afventet de sidste -hjemvendende 

 '^arbeideres" tilbagekomst fra dere^s saimlevirksomhed paa, marken, har 

 jeg, saa langt fra, at blivei anfaldt af dissei, meget mere ha,vt møi© med: 

 at indfange dem, da die stedse har kredset meget forsigtig i store buer 

 omkring mig, og kun har vovet sig ned til redens aa,bning, efter at 

 jeg havde' fjernet mig lidt fra denne. 



Bliver e,n humle tirret, lægger den sig ofte over paa siden eller 

 endog paa ryggen, bevæger benene og lader braadden træde frem,, men 

 den gaar vistnok kun sjelden angrebsvis tilverks, og flygter i de fleste 

 tilfælde, saa snart flugt er mulig, langt bort. Ja, selv naar jeg ved 

 at ryste en beholder, hvori en hel redes; behoere har havt ophold, har 

 skræmmet næsten det hele „folk" ud, ha,r ikke en eneste vist te,gn, til at 

 anfaldei mig meid sit frygtede^ vaaben. De har kun kredset under- 

 søgende omkring, som oni de søgte at udfinde aarsagen til den vold- 

 somme forstyrrelse. 



Frygten for disse smukke og interessante insekter synesi sataledes- 

 i de fleste tilfælde' at være temmelig ugrundet, og om det vel af og til 

 hænder, at mennesker blir stukne af dem, hører dette visselig til' 

 sjeldenheder. 



Der synes dog at være nogen forskjel paa de forskjellige a,rters 

 opførsel under forstyrrelser af rederne. Sa-aledes har det vist sig, at 

 de arter, der sedvanlig danner større selskaber — for eksempel jord- 

 humlen (bombus terrestris) og havehumlen (b. hortorum) med deres 

 racer — lettere lader sig tirre og er mere' voldsomme' i sine' bevægel- 

 ser, end de arter, hvis samfund i regelen er simaa; m,ein meddeleren 

 har som sagt heller ikke for de netop nævnte arters vedkommende kun- 

 net konstatere noget tilfælde, hvor de ha,r gaaet angrebsvis tilverks. 



0. J. L..P. 



