137 



i disse dage sender prof. dr. Hecker paa en ekspedition til Middel- 

 havet, det røde hav, det indiske ocean, Australien, det pacifiske ocean 

 (Sidney — San Francisco — Japan — de østasiatiske farvand), og tilbage, for 

 at bestemme tyngdens størrelse paa havet med kogepunkttermometre 

 og kviksølvbarometre. 



En ny norsk meteorsten. 



Af Carl Fred. Kolderui». 



Høsten 1902 fandt man inde paa fjeldvidderne i Alten i Finmar- 

 ken to meteoistene, hvoraf den ene veiede 77V2 kilo og den anden 

 1.17 kilo. Den første af disse erhvervedes af hofmuseet i Wien, den 

 anden skjænkedes af finderen til Bergens museum. 



Formen af den første af disse stene vil kunne sees af hosstaaende 

 billede (fig. 1), der venskabeligst er stillet til disposition af professor 

 Berwerth i Wien. Denne sten vil senere blive blive beskrevet af 

 prof. Berwerth, og jeg vil dej-for i min beskrivelse væsentlig holde 

 mig til den sten, som eies af vort museum. Antageligvis er begge 

 faldne paa samme tid og har engang tilhørt en og samme større blok. 

 Naar de er faldt ned paa vor jord, har vi ingen rede paa, da ingen 

 har seet dem falde. Som det imidlertid vil sees af fig. 2 og 3, er 

 meteorstenen adskillig forvitret i sin ene ende, og der er vel derfor al 

 sandsynlighed for, at den har ligget der længe, før den blev funden. 



Stenens form vil kunne sees af fig. 2 og 3. Af de samme figurer 

 vil man ogsaa kunne faa et indtryk af, hvor uregelmæssig overfladen 

 er. Specielt vil man paa fig. 3 kunne se de mange næsten finger- 

 formige fordybninger, der sæilig kommer frem paa stenens konvekse 

 side. Den svagt konkave side mangler derimod disse; maaske har 

 stenen med denne fiade tidligere stødt til den større blok, hvoraf den 

 er afspaltet. 



Meteorstenene inddeles efter sin mineralogiske sammensætning i de 

 to store hovedgrupper jernmeteoriter og stenmeteoriter. De første be- 

 staar hovedsagelig af metallisk jern, der er opblandet med nikkel (nikkel- 

 jern), de andre bestaar hovedsagelig af endel stenagtige mineraler, som 

 vi kjender fra vore jordiske bergarter, navnlig olivin, pyroxen o. s. v. 

 En overgang mellem disse to grupper danner de saakaldte jern-sten- 

 meteoriter, der bestaar af nikkeljern og stenagtige mineraler i veks- 



