143 



boede eller mindre tæt beboede strøg. De eventuelle findere vil ved 

 at henvende sig til Bergens museum med sit fund faa al fornøden vei- 

 ledning. 



Jeg har i det foregaaende leveret en foreløbig og kortfattet be- 

 skrivelse af Altenmeteoriten og samtidig meddelt lidt om de tidligere i 

 Norge fundne meteorstene. Nogen teoretiske betragtninger angaaende 

 oprindelse giver Altenmeteoriten ikke anledning til. I det hele tåget 

 er vort kjendskab til meteorstenenes oprindelse meget mangelfuld; man 

 har forsøgt at sætte dem i forbindelse med kometer, stjerneskudsverme 

 0. 1. ; men hvad man sikkert ved, er bare, at de er komne udenfra 

 det store verdensrum. I vor atmosfære vil de paa grund af den store 

 luftmodstand blive saa sterkt ophedet, at de, om de ikke før var det, 

 blir lysende, og der vil om dem danne sig en smeltehinde. Paa grund 

 af denne sterke ophedning af de ydre partier kan der, undertiden høit 

 oppe i luften, foregaa en sprængning af stenen, saaledes som f. eks. 

 var tilfældet med Tysnæsmeteoriteu. 



Hvorledes Norge har faaet sit plantedække. 



Af dr. Andr. M. Hausen. 



Engang, i en tidligere geologisk periode, ved vi, at Norge liavde 

 en vegetation som langt sydligere lande nu. Vel har vi ikke fundet 

 nogen rester af tertiærtidens rige løvskoge netop her i landet. 

 Men naar ^i har dem i alle lande rundt omkring, Spitsbergen, Island, 

 Skotland, Tyskland, Sverige, kan vi jo ikke være i tvil om, at vi og- 

 saa her samtidig har havt et frodigt plantedække. I præg havde det 

 vel sit nærmeste nuværende sidestykke i Japan. 



Men af denne sydlige tertiære flora kau vi ogsaa vide, at der ikke 

 fiudes nogen nævneværdig rest igjen i vor nuværende planteverden. 

 Thi efter tertiærtidens varme klimat har vi havt store istider. Over 

 Skandinaviens fjeldplade lagde der sig en umaadelig iskaabe, en ind- 

 landsis som Grønlands. Selve Galdhøpiggen var vistnok engang skjult 

 under storbræen, det var bare de høieste fjelde hge ved havkanten, 

 som den kanske ikke formaaede at bygge sig op over, dengang den 

 skandinaviske is vestover rakte til Shetland, sydover til Midttyskland 

 og Lillerusland. Paa de faa fjeldtoppe, ■ som kanske endnu ragede op 

 som nunataker — der kunde ingen sydlige tertiære planter holde sig. 



