144 



Med den store istid kan vi da sige, at Norges vekst- 

 verdens historie begyndte fuldstændig fra nyt. Vi har 

 intet igjen a£ ældre planter. 



De planter, vor nye flora begyndte med, maa tydelig have været 

 tilpasset til ekstremt arktiske forhold. Men hvorfra kunde landet 

 faa saadanne ? I tertiærtiden var der en sydlig vegetation overalt om- 

 kring. Og det viser sig nu, at de arktiske planter, som kommer med 

 istiden, ikke er verdensdelens egne ældre planter, som lidt efter lidt 

 tilpasser sig til et stadig kjøligere klimat. I de ældste istidslag finder 

 vi med en gang samme arter dyr og planter, som lever den dag 

 idag i de høiarktiske strøg, Spitsbergen, Nordsibirien, Grønland, Vi 

 har moskusokser og sibirisk lemæn og polar-ræv og -hare helt ude ved 

 Atlanterhavet i Frankrig, England. Og vi har dryas octopetala, salix 

 polaris og reticulata o. s. v. — med engang fuldt færdige, faste arter 

 specielt indrettet for den ekstreme vinterkulde, for den korte sommer- 

 tid, med frostnætter i hver maaned. 



Det kan udviklingshistorisk ikke være den ringeste tvil om, at 

 disse arktiske arter har vundet sine særegne biologiske beskyttelses- 

 midler gjennem en lang' kamp for tilværelsen, at de maa have fæstet 

 sig som særegne, ofte meget isolerede arter gjennem lange, lange 

 tider. Og det maa selvsagt have været netop under arktiske forhold. 

 Men hvor havde man arktiske forhold i tertiærtiden, naar man efter 

 planteresterne kan se, at vi havde meget sydlige vekstformer selv paa 

 Grønland og Spitsbergen, hvor vi nu har de store indlandsiser? Sagen 

 blir endmere merkelig, naar vi finder sikre beviser for, at Nordost- 

 amerika har havt nøiagtig samme historie. En sen tertiær flora, meget 

 overensstemmende med Vesteuropas, blev samtidig med denne afløst af 

 en kanadisk storbræ af endmere umaadelige dimensioner end den skan- 

 dinaviske. 



Men etsteds maa vi nødvendigvis havt et arktisk udviklingscentrum 

 for de arktiske dyi-e- og plantearter, som saaledes med for en stor del 

 identiske eller nærstaaende arter optræder saa at sige med et slag i 

 istiden baade østlig i de forenede stater og vestlig i det gamle kon- 

 tinent. Det er det umulig t at komme fra. Der gives nu faktisk 

 kun én tænkelig mulighed — det er den, at der omkring Bering- 

 s træ det maa i sentertiær tid hersket arktiske forhold. Her maa de 

 nuværende arktiske livsformer have udviklet sig. Og dette er igjen 

 kun tænkeligt under den forudsætning, at disse strøg laa nærmere 



