146 



at dette er navnlig i liøifjelde, hvor man har løs smuldrende 

 skifer under. Saaledes i Valdresfjeld, Dovre, i de svenske Lapmarker. 

 Og han har nu opstillet som en forklaring for disse, at det er som 

 kontinentale relikter paa de varme skifere, vore rigeste arktiske kolo- 

 nier har holdt sig gjennem de senere varmere tider. Naar ogsaa Fin- 

 marken har talrige arktiske planter, stod det ligeledes i sammenhæng 

 hermed. 



Denne forklaring, som har \Tandet temmelig almindelig tilslutning, 

 har dog sine væsentlige vanskeligheder. De arktiske planter er tem- 

 melig sjeldne paa Vidda trods høifjeldsskiferen, og i Osterdalsfj eldene 

 trods kontinentaliteten. Der lindes mange af dem ude mod havet paa 

 grundfjeld i Nordfjord og Sundalen. Det største sammenhængende 

 udbredelsesfelt for de sjeldnere arktiske planter rækker fra Lomsfjeld 

 med under 300 mm. nedbør — efter maahnger i dalen — til ud til 

 Aalfoten med op mod 3000 mm., fra den mest kontinentale del af 

 Norge til havbrynet, og fra skifer til mager gabbro i Troldheimen. 

 Dette svarer ikke til, hvad det maatte være efter teorien om de kon- 

 tinentale relikter. 



Undersøger man derimod, hvorledes forholdene var dengang skog- 

 grænsen laa ca. 300 m. høiere end nu, vil man finde en nærliggende 

 forklaring for de arktiske reliktkolonier i Skandina vien: de 

 findes kun, hvor der selv med den høiere skoggrænse var 

 høifjeld. I barskogens fattige, sterkt sammensluttede vekstformation 

 kunde de ikke staa sig. Som den nuværende skoggrænse, som sne- 

 grænsen sænkede den varmere tids skoggrænse sig udover fra et maksi- 

 mum noget i syd og øst for halvøens høideakse. Derfor har høiark- 

 tiske planter kunnet holde sig selv paa lavere f j elde ude ved kysten, 

 da disse aldrig blev skogklædte. Derfor forsvaudt de selv fra høifjeld 

 i syd og øst. 



Fra disse sine sidste holdepunkter i varmetideu har de arktiske 

 planter ikke vundet at sprede sig synderlig i det senere kjøligere tids- 

 rum, skjønt skoggrænsen sank saa betydelig. Planternes vandring gaar 

 som regel ikke fort. Den friske tilstand, træstubberne findes i, selv 

 overfladisk i myrene høit over nuværende skoggrænse, viser ogsaa, at 

 det, geologisk talt, ikke er saa længe siden den varmere tid, og det 

 samme viser de lave, nylig hævede skjælbanker med de sydhge skjæl. 



Vi har saaledes fundet forklaring for et element af Norges flora, 

 det nordligste: de arktiske planter er kommet til Norge 



