148 



Romsdal o. s. v. De „ atlantiske" planter spredte sig langs kysten 

 under en fugtig periode; da denne blev afløst af en tørrere, døde de 

 ud f. eks. inde ved Kristianiafj ordens bund — som den sidste ilex i 

 Bohuslen midt i forrige aarhundrede, Paa denne maade, som klima- 

 tiske relikter fra vekslende tørre og fugtige pei-ioder, søgte Blytt 

 at forklare udbredelsen af disse planter med større sprang i spredningen. 



Ja Blytt gik videre endda i sin bestemmelse — idet lian udfor- 

 mede rorbes's oj)rindelige forklaring til en detaljeret teori om regel- 

 mæssige klimatvekslinger. Han skilte ud ogsaa et „subborealt" ele- 

 ment, som særlig er repræsenteret paa silurbergene ved Kristianiafj orden 

 til Skien, og et „subatlantisk", der ogsaa skulde svare til en senere 

 varmere, men fugtig periode. 



Egentlig plantegeografisk lader der sig i virkeligheden ikke frem- 

 føre synderlig til støtte for at opstille disse sidste grupper. Det er 

 jo klai't, at ikke alle sydlige varmekjære planter netoj) faar samme 

 nordgrænse, det er selvsagt, at det er en del, som ikke er naaet læn- 

 gere end til de drivende varme kalkberg ved Kristianiafj orden. Og 

 ligedan for kystplan terne, endel trives ved Kristianssand S, men ikke 

 ved Kristianssund N, uden at man derfor faar nogen grund til at op- 

 stille særkilte indvandringsperioder. Der er ikke engang nogen grund 

 til at kræve noget særskilt fugtig klimat for spredningen af det atlan- 

 tiske element i sammenligning med det boreale. Naar aarstemperaturen 

 var — som træresterne i høifjeldsmyrene viser — ca. 2^^ C. høiere 

 end nu, saa vilde man vente at faa en skaansk vegetation ved Kri- 

 stianiafj orden, og ved Trondhjemsf jorden en som nu ved Kristania. 

 Langs kysten vilde varmekjære og fugtighedskjære planter sprede sig 

 samtidig med de varmekjære, mere kontinentale indenfor. 



Kom saa senere temperatursænkningen, blev der vel paa enkelte 

 punkter afbrydelser i den sammenhængende udbredelse, men det maatte 

 gjælde begge elementer lige godt. Til forklaring af de gjennemgaaende 

 sprang i udbredelsen af de sydlige planter i Norge, som ikke skyldes 

 bare enkelte tilfældigheder under selve den første spredning — behøves 

 i virkeligheden ikke nogeu hypotese om mange vekslende klimatperio- 

 der. Vi behøver kun at holde os til det sikre faktum, at vi efter is- 

 tiden har havt en varmere tid, en periode endog med omkring 2° C. 

 høiere aarstemperatur end nn. 



Særlig for de sydlige kystplan ter, de „ atlantiske" (og „sub- 

 atlantiske"), blir udbredelsesforholdene dermed fuldt tilfredsstillende 



