152 



en smal stiibe over Tonsaasen over til Valdres skiferbygder. Gaar vi 

 over denne skiferbro, vil vi finde origanum-formationen omtrent uaf- 

 brudt. OjDpe i Slidre fiuder vi enduu hele 0.7 af vort repræsentative 

 udvalg, ikke blot i ca. 400 m. hoide nede ved våndene, men høit oppe 

 i lierne, helt oppe paa sætervidden ved Helinstranden. Oppe i Vang, 

 ved Jotunheimens fod, følger endnu halvdelen, ja endnu paa selve File- 

 fjekl, 1000 m. o. h., vokser endnu 0.3 af vore varmekjære sydlige 

 planter ! 



Det er ikke langt herfra ned i Lærdal, ned til Sogns klassiske 

 boreale felt. Straks i Lærdal findes 0.8, i Indre Sogn i det hele 

 næsten samtlige. Det var her, A. Blytt fandt grundlaget for sin teori. 

 De fleste af de boreale planter forsvinder nemlig efterhvert man kom- 

 mer udover fjorden, mod havet. Her havde man modsætningen konti- 

 nentalt: fugtigt. 



Men ogsaa mod syd tyndes følget ud. Der findes endnu mange 

 i Voss. Men i selve Lidre Hardangers drivende urer, frugtavlens hjem, 

 er der ikke mere end Yg igjen, flest i Ulvik-Grraven, aftagende lige- 

 saavel mod den end mere kontinentale Sørfjord som udover Hardanger- 

 fjorden — trods skiferen og urene er der. 



Den anden skiferbro fra Mjøsen fører op Gudbrandsdalen, idet 

 lerskiferlag i sparagmiten og kalkholdige moræner fører over sparagmit- 

 beltet i Søndre Gudbrandsdalen til „høifjelds"- og „Trondhj ems "-skiferen 

 i Nordre. Ogsaa efter denne skifervei finder vi kung-følget trolig, Endnu 

 helt op i Dovre har vi 0.6 af dette vort repræsentative udvalg af bo- 

 reale urter. Ligesaa op i Lom. Fra Lom fører høie fjeldovergange 

 over til Nordfjord og Søndmøre. Men træresterne i torvmyrene \åser, 

 at skogen alligevel engang gik over skarene, og i hvert fald er spran- 

 get endnu kortest denne vei over til de rige boreale kolonier her. 

 Selv oppe i Stiyn, like op mod bræerne, har vi 0.5 af vort repræsen- 

 tative udvalg. 



Veien over Lesjeskogen til Romsdal er meget lavere, men her har 

 man grundfjeldet. Selv i Eikesdalen synes samlaget svagere repræsen- 

 teret end i Nordfjord. 



Over Dovrefjeld er overgangen meget høiere, men her har vi de 

 omdannede silurskifere i sammenhæng. Selv i 1000 m. høide, lige 

 indpaa den kjendte rige arktiske koloni, findes endnu 0.2 af vore syd- 

 lige repræsentanter. Straks vi kommer ned i Drivdalen, har vi mange, 

 i Sundaleu hele 0.7. Dermed er vi kommet over til det store trond- 



