154 



latifolia, impatiens, carex digitata. Ogsaa mere fugtighedskjære plan- 

 ter, som ononis hii-cina, corydalis fabacea, ranunculus sceleratus, gagea 

 lutea, bidens tripartita, viser nøiagtig samme hovedregler, de slutter op 

 mod sydvest med sjeldne, isolerede forekomster ved kysten, de mangler 

 i Ryfylke, gaar lidt op „ Valdres- og Vaage-vei",^ findes i Indre 

 Sogn, ikke i Ytre, alle i Trøndelagen, hvor de fleste stanser. De fin- 

 des i eller indpaa Jemtland, men knap i høide dermed langs Sveriges 

 østkyst eller i Dalarne. 



De urter, det her er tale om, er samtlige typisk midteuropæiske. 

 De mangler eller er sjeldne i Middelhavets vegetationsomraade, idet 

 dog mange mod øst naar ned i Balkanlandene og tydelig har sin til- 

 knytning mod sj^døst. De mangler videre paa Island og Nordruslaud. 

 Vi er derfor tydelig fuldt berettiget til at opstille vort udvalg som 

 typiske repræsentanher for de sydlige varmekjære planter, som har 

 spredt sig nordover til Skandinavien og her naar sine nordgrænser. 

 Den karakteristiske udbredelse maa tydelig angive deres historie her 

 i landet. 



Ved at eftergaa denne har vi da allerede med det samme seet, at 

 forklaringen til den ujevne udbredelse umulig kan ligge i klimatiske 

 forhold. Naar vi har langt flere af følget oppe paa selve Filefjeld og 

 Dovrefjeld end iude i Ryfylkes og Sætesdalens varme urer, naar der 

 er dobbelt saa mange af dem ude ved kysten paa Fosenhalvøen i det 

 raa havklimat her som syd jDaa Jæderen — saa kan det ikke forkla- 

 res hverken ved vekslinger af varme og koide eller tørre og fugtige 

 perioder. Det er iitæukeligt, at de klimatiske foi'hold skulde være 

 gunstigere for at bevare de varmekjære midteuropæiske urter paa høi- 

 fjeldet i Valdres end i Sørf jordens frugturer, i Fosen end i Østerdalen. 

 Den Porbes-Blyttske teori om klimatiske relikter er tydelig uholdbar. 



Udbredelsen af kung-følgets urter angiver derimod tydelig selve 

 de veie, disse midteuropæiske planter har indvandret. Aar- 

 sagen til de eiendommelige sprang er ikke i væsentlig grad klimatisk, 

 den er historisk. Vistnok har den sidste geologiske periodes klimat- 

 forværring afbrudt forbindelsen paa steder, hvor den med 2° høiere 

 aai^stemperatur, med den høiere skoggrænse, tidligere var sterk. Men 

 dea dag idag ser vi tydelig indvandringsveiene til det nordlige Skan- 

 dinavien angivet i sammenhæng af origanum-følget. 



Vi kan ogsaa forståa, hvorfor disse veie maatte vælges. 

 Efter at have naaet frem langs Sveriges vestkyst til Kristiania- 



