156 



— Valdresveieu. Udenfor disse veie fiiides de ikke. Om sidstnævnte 

 varietet oplyser videre Ora ang, at den mangler i nabodalføret Halling- 

 dal helt til man kommer op til Hemsedal, hvortil den med et par andre 

 hieraciiim-arter utvilsomt maa være kommet fra Valdresveien! Dette 

 indeholder et aldeles nafhængigt bevis for, at min opfatning af icd- 

 vandringsveien for de midteuropæiske arter er rigtig, saaledes som den 

 er bygget paa studiet af det repræsentative udvalg ■ — origanura- 

 formationen. (Forts.) 



Fugleflugtens høide. 



Af dr. lial)es»Zerbst i „NatLn-wisseiiscl). Yfochenschrift". 



Man ansaa tidligere som sikkert at fuglene imder trækket holdt 

 til i en ganske anseelig høide, 5000 meter og mere. Et positivt grund- 

 lag for disse talangivelser skyldes vel fra først ingen ringere end 

 Alexander von Humboldt, som i Anderne ved beregninger og iagtta- 

 gelser bestemte den høide, hvori kondoren, „kjæmpen blandt gribberne" 

 svæver. Han fortæller herom i „Ansichten der Natur" : „Den region, 

 som vi kan betragte som det almindelige tilhold for kondoren, begyn- 

 der i Ætnashøide. Den kjender luftlag, som ligger 3240 — 5850 meter 



over havet. — Blandt kondorerne, som man finder i Andes- 



kjeden omkring Qnito, maaler de største 4.5 meter mellem de ud- 

 spændte vinger, de mindre 2,G meter. Af denne størrelse, af den vin- 

 kel, hvorunder fuglene ofte viser sig lodret over vore hoveder, kan vi 

 slutte os til, til hvilken uhyre høide kondoren i klart veir kan hæve sig. 

 En synsvinkel af 4 minuter giver saaledes en lodret afstand af 2230 

 meter. • — — — Den absolute høide, som kondoren saaledes kuude 

 naa, var 7092 meter, maalt i en høide af 4859 meter, en høide, hvoi-i 

 barometret knapt staar 0.32 meter høit. — — — " 



Hølge Gatkes iagttagelser paa Helgoland skal storspoven, som 

 flyver relativt lavt, under sine vandringer som regel trække i en høide 

 af 3000 til 5000 meter, mens han antager som sandsynhgt for de 

 øvrige trækfngie en betydelig større høide. 



I 90-aarene er der udført indga«,ende arbeider over anatomien og 

 fj^siologien af fuglenes aandedrætsorganer. Respiratiousorganernes, lun- 

 gernes og luftsækkenes bygning samt en eiendommelig mekanisme under 

 aandingsprocessen under flugt gjør det muligt for fuglen at aande i 



