160 



stater i Amerika et værdifuldt materiale i siu statistik. I de eo-ne 

 hvorfra der foreligger paalidelige opgaver, er vel den største procent 

 af befolkningen af enropæisk afstamning; statistiken omhandler dog og- 

 saa et tilstrækkelig stort antal personer af negerracen, at vi heraf kan 

 komme til et temmelig paalideligt resultat. Der foreligger opgaver fra 

 staterne Connecticut, Maine, Massachusetts, Michigan, New Hampshire, 

 New Jersey, New York, Rhode Island, Vermont og distriktet Columbia 

 samt fra over 700 byer i andre stater. Opgaverne omfatter en befolk- 

 ning paa 28 807 269 personer, hvoraf 27 555 800 nedstammer fra den 

 europæiske race, 1180 546 negre, 14 010 indianere: endelig er der en 

 del kinesere og japanere. Da antallet af de tre sidstnævnte folk er 

 relativt meget ubetydeligt, og da endvidere den asiatiske befolkning i 

 de Forenede stater hovedsagehg bestaar af voksne mænd, skal vi her 

 ganske bortse fra dem. 



Af denne statistik fremgaar, at i aaret 1900 var dødeligheds- 

 raten for 1000 iudbyggere 17.3 hos dem, som tilhørte den europæiske 

 race, derimod 30.2 hos negrene, hos dem var den saaledes næsten 

 dobbelt saa stor. Tager vi kun hensj^n til landbefolkningen i de oven- 

 nævnte ti stater, stiller forholdet sig gunstigere; her er nemlig døde- 

 hghedsraten 15.3 for europæerne og 19.1 for negrene. I de byer, 

 som ligger udeufor de nævnte nordøstlige stater, stiger igjen dødelig- 

 heden blandt negrene betydehgt, nemlig til 31.8, mens den hos den 

 europæiske befolkning sammesteds kun er 17.5. 



I løbet af de sidste 10 aar er dødeligheden inden den europæiske 

 race i hele den indregistrerede del at de Forenede stater gaaet ned fra 

 19.1 til 17.3, mens den inden den „f arvede" race kun viser en til- 

 bagegang fra 29.9 til 29.6. I aaret 1890 blev der ikke foretaget 

 nogen videre sondring inden sidstnævnte race, dog var næsten alle de, 

 som betegnedes som „farvede", negre. I landdistrikterne synes endog 

 dødeligheden blandt de farvede at være vokset fia 1890 til 1900, 

 nemlig fra 18.1 til 19. 



Sikkerlig maa dødeligheden blandt negrene blive paavirket af de 

 forholdsvis ugunstige klimatiske forhold i sydstaterne, hvor de fleste af 

 dem lever. Dette fremgaar blandt andet ogsaa af, at der dør omtrent 

 ti gange saa mange negre af malaria og dobbelt saa mange af tyfus 

 som hvide. Men ogsaa mod andre sygdomme er negerbefolkningen 

 lidet modstandsdygtig. Af 100 000 personer af denne i-ace dør 485 

 af tuberkulose, af europæere 174, af lungebetæudelse 355 negre og 

 185 europæere. Dødeligheden paa grund af sygdomme i kjøns- og 

 urinorganerne er ligeledes meget større blandt negrene. Forholdet 

 stiller sig som 100: 157. 



Den større dødelighed hos negrene end hos befolkningen af euro- 

 pæisk herkomst viser sig overalt, ogsaa der, hvor livsbetingelserne er 

 ensartede. Dette synes at tyde paa, at den større dødelighed ikke 

 alene skyldes ydre indvirkning, men hovedsagelig en ringere vitalitet 

 hos negerracen, saa meget mere da negrene forholdsvis lidet er be- 

 skjæftiget med arbeider, som er særlig sundhedsfarlige. 



(Naturwiss. Wochenschrift). 



