Ai;C 4 1904 



Den ceitiske pony, tarpanen og fjordhesten. 



Af Leonhard Stejneger, United States National Museum. 



Trods alt, hvad der i de senere tider er forsket og skrevet om 

 vore husdyrs afstamning, ved vi endmx kun lidet med bestemthed. 

 Saavidt er vi dog kommet, at vi har kunnet fastslaa, at i de fleste 

 tilfælde skylder de mere end en art sin oprindelse. 



For hestens vedkommende har en saadan anskuelse dog endnu 

 ikke vundet indgang overalt, og der er derfor endnu mange, som be- 

 tragter de forskjellige racer som blot lokale eller kunstige varieteter 

 af eqvus caballus. En af de første til at betvile dette var den 

 fremragende svenske zoolog og arkæolog professor Sven Nilsson i 

 Lund, som allerde i 1847 (Skandin. Fauna, Daggdjuren) udtalte den 

 formodning, at den tunge mellemeuropæiske hest ikke godt kunde høre 

 til samme art eller nedstamme fra samme art som den arabiske og de 

 med denne beslegtede former. Wiener-zoologen Fitzinger, som om- 

 trent et tiaar efter gav en vidtløftig og meget detaljeret oversigt over 

 de forskjellige hesteracer, antog ikke mindre end fem oprindelige arter, 

 nemlig den noksaa mystiske haarløse hest, hvis fædreland var ubekjendt; 

 den tunge mellemeuropæiske hest; en mere sydlig og østlig fyrig og 

 smekker hest, hvortil den arabiske hører; en hgnende mere nordlig, 

 hvortil han ogsaa regnede den ,, skandinaviske" hest; og endelig en 

 dvergart, hjemmehørende i Afrika og det vestlige Europa, hvorfra de 

 forskjellige „ponyer" skulde stamme. 



Dette og lignende forsøg var imidlertid grundet udelukkende paa 

 ydre kjendemerker, og med den mangfoldighed af racer (henimod 200), 

 som hestekjendere var istand til at skjelne mellem, var det en umulig- 

 hed at komme til et overbevisende resultat. Der maatte ganske ander- 

 ledes nøiagtige studier til. Først efterat man var begyndt at anstille 

 detaljerede undersøgelser og uendelige maalinger af skeletter og hoved- 

 Natiu-en 1904. 11 



