165 



en pony, som i vesten holder samme plads som araberen i Østen. Den 

 stemmer overens med æsler og zebraer deri, at den ingen hornvorter 

 har paa bagbenene, og den ligner Przewalskis hest fra Mellemasien 

 deri, at den har korte haar paa den øvre del af halen ligesom mul- 

 dyrene. Den er gul-blak af farve med sort hovskjæg, lidet hoved, 

 smaa ører, fremstaaende øine og har striber og aal nedad ryggen, lige- 

 som ogsaa spor af striber paa ben, skulder og ansigt." Det tilføies, 

 at „den findes paa Island, Færøerne, Barra og andre smaa øer i de 

 ydre Hebrider, ogsaa i Connemara" i det nordvestlige Irland. Frem- 

 deles henvises til den mulighed, at den celtiske pony var den smaa- 

 voksne hest, som ogsaa mennesket i den ældre stenalder kjendte. 

 Sluttelig siges det, at „ dermed er modbevist den engang fremherskende 

 anskuelse, at alle de forskjellige racer af europæiske heste tilhører en 

 eneste tæmmet stamme, som opstod i Østen." 



Som det vil sees, er dette en meget kortfattet og ufuldstændig 

 beskrivelse, og det er især at beklage, at ingen antydning af karak- 

 terer hentede fra skallen eller skelettet er givne. Heller ikke er denne 

 hests forhold til de øvrige ponyer klart fremholdt. Imidlertid tør det 

 nok indirekte sluttes, at professor Ewart ikke mener den saakaldte 

 shetlandspony, som da rimeligvis er en dvergrace af en af de to andre 

 europæiske hesteracer. Paa den anden side tør vi kanske gaa ud fra, 

 at da den opgives som forekommende paa Island, er den repræsenteret 

 blandt de 80 skaller fra denne ø, som laa til grund for Neh rings 

 studium, og af hvilke han har givet os maalinger af ni skaller. 



Det allervigtigste og mest interessante merke antydet i Ewarts 

 beskrivelse er utvilsomt mangelen af hornvorte paa bagfoden, et merke, 

 som alene synes at godtgjøre det rigtige i at betragte eqvus celti- 

 cus som en god art og ikke bare en race. 



Straks jeg læste Ewarts beskrivelse, faldt min tanke paa vest- 

 landshesten eller den saakaldte norske fjordhest. Størrelsen, farven og 

 forekomsten paa Færøerne og Island syntes at antyde, at vi her har 

 at gjøre med den samme hest. Desværre er jeg ikke istand til nu at 

 besvare spørgsmaalet, om den norske fjordhest ogsaa mangler horn- 

 vorten paa bagfoden. 



Det er her, at jeg vil bede „ Naturen "s læsere komme mig til- 

 hjælp. Undersøgelse bør anstilles paa en hel mængde fjordheste af 

 muligst ren race, helst fra de mest afsidesliggende fjord- og fjeld- 

 bygder og fra de yderst mod havet liggende større øer, hvor indblan- 



