166 



ding af fremmed blod er mindst sandsynlig, for, som jeg har antydet 

 ovenfor, under mine undersøgelser af muldyr, det viser sig, at djT 

 med hornvorter parret med dyr tiden saadanne som oftest overfører 

 denne egenskab — om end i noget forandret form og størrelse — : paa 

 bastardafkommet. Det maa heller ikke lades upaaagtet, at der muli- 

 gens i det vestlige Norge forekommer to forskjellige arter af smaa 

 heste, den celtiske og en dverg af den egentlige hest (e. caballus). 

 Om de af „Naturen"s læsere, som har anledning til at foretage denne 

 slags undersøgelser, vilde meddele sine iagttagelser til redaktionen, saa 

 vilde det være muligt snart at komme til klarhed i denne sag. 



Det vilde nemlig være i allerhøieste grad interessant, om eqvus 

 celticus forekommer i Vestnorge. For nogle aar siden fremsatte jeg 

 nemlig (i American Naturalist, XXXV, februar 1901, pag. 87 — 116) 

 en hypotese om flere af vestlandets dyrs oprindelse, som vilde styi"kes 

 betydeligt, om denne hest er hjemme der ogsaa. 



Det var professor Sven Nilsson, som først fremsatte den an- 

 skuelse, at størstedelen af vor fauna er kommet til den skandinaviske 

 halvø efter istiden, eller vel rettere efter at den største nedisning var 

 forbi og isen begyndte at smelte af. Han antog to veie, ad hvilke 

 den mildere tids dyr og planter vandrede ind paa halvøen, eftersom 

 den lidt efter lidt blev beboelig, nemlig søndenfra fra Tyskland til 

 Skaane og nordøstenfra over Finland. Senere tiders forskning har 

 fuldkommen og i adskillig detalj bekræftet rigtigheden af Nilssons 

 hypotese. Men efter min mening er disse to veie ikke de eneste. En 

 høist interessant del af vor fauna maa have kommet fra Skotland paa 

 en tid, da — som geologerne lærer os — Nordsjøen laa tør og en 

 landbro eksisterede mellem Norges vestkyst og hvad der nu udgjør de 

 britiske øer. Et af de mest karakteristiske af de dyr^ som saaledes 

 kom til vestlandet, er hjorten. Spørgsmaalet er nu, om ikke muligens 

 hesten kom paa samme tid, enten vild eller tam. I sidste fald maatte 

 den altsaa været indvandret med de første menneskelige beboere, og 

 i den opsats, som jeg allerede har nævnt, omtalte jeg ogsaa mulighe- 

 den af, at den korthodede vestlandske befolkning, der synes at stemme 

 overens med den skotske ældre stenalders menneske, ligeledes kom ad 

 denne vei. Det er altsaa indlysende, hvormange interessante spørgs- 

 maal her hænger sammen og gjensidig belyser hinanden. 



Men hermed er ikke alle de derhen hørende problemer udtømte. 

 Det vil erindres, at prof. Ewart i den celtiske hest mente at have 



