168 



Dette vidnesbyrd sammen med den ensartede farve og størrelse 

 samt mangelen af bagre hornvorter baade hos den celtiske hest og 

 tarpanen er i høieste grad bemerkelsesværdt og skaber en sterk for- 

 modning om deres enhed som art. 



Nu er det vistnok saa, at der er et langt sprang mellem de he- 

 Ijridiske øer og halvøen Krim, og vi kjender ikke nogen nvilevende hest 

 i Mellemeuropa, som forbinder de to. Men jeg tænker, jeg kan paa- 

 vise bindeleddet. Jeg mener at have fundet det i den af Nehring 

 afbildede, næsten fuldstændige skalle fra en torvmyr ved Triebsee (i 

 Neu-Vorpommern), som i næsten enhver detalj og især i de vigtige 

 indexmaalinger, f. eks. pandeindex og øienindex, fuldstændig falder 

 sammen med maalene for de islandske skaller og med tarpanernes. 

 Med denne fossile pleistocæne hest har vi slaaet en bro baade i tid 

 ■og sted, og naar jeg dertil føier, at Tscherskis undersøgelser af 

 visse fossile sibiriske heste antyder et ikke fjernt slegtskab med tar- 

 panen, saa tænker jeg, der er leveret et taalelig godt sandsynligheds- 

 bevis for, at Asien er den celtiske hests urhjem. 



Det forstaar sig af sig selv, at disse slutninger ikke gjør fordring 

 paa at være mere end antydninger, dertil er det foreliggende materiale 

 altfor tarveligt. Men erkjendelsen af det brudstykkeagtige i vor kund- 

 skab paa dette felt bør være en spore til at samle alt det materiale, 

 som man kan række. Hesteracerne blandes mere og mere op, og i 

 ældre tider brydde ikke museerne sig om at samle rækker af de større 

 husdyrs skeletdele. Det er væsentligst for at henlede opmerksomheden 

 paa ønskeligheden af, at saadant materiale samles itide, at jeg har søgt 

 at paavise, hvilke særdeles vigtige problemer søger sin løsning netop 

 ved saadanne samlinger. 



Hvorledes Norge har faaet sit plantedække. 



Af dr. Audr. M. Hauscu. 



(Forts, fra nr. 5). 



3. 



Yi har hidtil holdt os til et studium af urternes historie i Norge. 

 Ti faar nu se lidt ogsaa paa trærne. Samtidig med, at skoggrænsen 

 laa 300 m. høiere i fjeldene end nu, maa ogsaa den nordiske barskogs 

 sydgrænse være flyttet nordover. Naar Kristianiastrøget havde Skaanes 



