169 



klimat, fik det vel ogsaa den midteuropæiske løvskog med de ædle 

 trær, ek, ask, lind o. s. v. Undersøger man nu, om ogsaa disse har 

 fulgt samme indvandringsveie i Norge, synes deres nuværende udbre- 

 delse med sikkerhed at vise, at dette ikke har været tilfældet. Man 

 "finder ingen merker, hverken ved „reliktforekomster" eller ved fund i 

 torvmyrene, paa, at disse har gaaet høiere op i dalene end nu, at de 

 overhovedet har avanceret synderlig efter Valdres- og Vaage-vei. De 

 store trærs lange vegetationstid gjør det umuligt for dem at nøie sig 

 med høifj eldets korte sommere, selv naar de indskrænker sig til busk- 

 form. De har ikke som urterne kunnet tilpasse sig ved en hurtigere 

 i;dvikling til Nordens korte, men lys- og varmerige sommer. Allerede 

 herved er de mere henvist til k3'^ststrøget med de længere sommere. 

 Forøvrigt har trærne et specielt fortrin for urterne, naar det gjælder 

 spredning langs kysten. Deres træstamnier letter udbredelsen som 

 drivved. Og spredningen af frugter, hele frugtbærende grene og trær 

 fremmes ved, at der netop rundt om Norges sydkyst ga ar en stadig 

 kyststrøm i den for spredningen heldigste retning. En saadan udbre- 

 delse ved kyststrøm fører naturlig ofte til lange sprang. Et eksempel 

 herpaa har man vel i bøkens optræden. Den kan ved torvfund vises 

 at have været almindeligere før i Bohuslen, og stedsnavne viser, at den 

 har vokset i Smaalenene. Men fra dens nuværende forekomst i Vest- 

 fold til den isolerede i Nordhordland er der et uhyre sprang — og 

 man har her ingen merker til tidligere forbindende forekomster. Man 

 har gjættet paa, at den nordhordlandske forekomst skyldes mennesket, 

 men en af de gaarde, den vokser paa, hedte Bøkevold i hvert fald alle- 

 rede i 1611, sandsynligvis længe før — som Askvold, der nævnes 1306. 

 Hvis navnet var fra nyere tid, vilde det efter almindelig skik være 

 blevet Bøkevolden, med artikel. Det er vel derfor kanske ikke saa 

 stor grund til at tvile paa, at bøken virkelig paa naturlig vei har spredt 

 sig til Vestlandet — der findes ogsaa bøkeskogens soparter der — -. 

 Undersøgelserne er ogsaa for faa til, at man kan benegte, at den tid- 

 ligere har vokset flere steder imellem. Men i hvert fald er det grund 

 til ,at tro, at bøken ligesaavel som andre store trær kan have faaet en 

 udbredelse med store sprang langs kysten. 



De ædle løvtrær kunde derfor ogsaa vinde et langt forsprang for 

 •origanum-urterne paa kystveien. Men til gjengjæld tog disse benveien 

 over fjeldet. I Sogn og Fjordene viser det sig nu ogsaa, at disse løv- 

 trær er forholdsvis vel saa hyppige ude i fjorden som inde, i sterk 



