171 



antager. Den største forandring i bestanden i landets skogdække i de 

 sidste par tusen aar har derfor tydelig havt liden betydning i sammen- 

 ligning med den overordentlige nedsættelse af skoggrænsens høide, som 

 vi har kunnet konstatere. 



For tre hovedelementer i Norges flora har vi nu kunnet gjøre rede. 

 Det er for det arktiske element, som maa have kommet fra sit ud- 

 viklingsfelt øst mod Beringstrædet med den store istid og først 

 tåget det land i besiddelse, som den svindende storbræ lagde blot. 

 Bevaret er dette element væsentlig kun paa de imnkter, som laa over 

 skoggrænsen selv dengang, denne var en 300 m. høiere end nu. Det 

 er videre for de meste sydlige plantegrupper, som først kan være kom- 

 met i en varmere tid efter istiden. Det er det atlantiske element, 

 væsentlig vestéuropæisk, som tydelig har fulgt kysten i sin spred- 

 ning og nu er bedst bevaret fra Kristiania- til henimod Trondhjems- 

 fjordens munding. ude mod havet, hvor sommeren er lang og frost- 

 dagene faa og lidet strenge. Endelig har vi det vigtige boreale ele- 

 ment, som ri ogsaa fremdeles kan kalde det med A, Blytt, de midt- 

 til sydost-europæiske planter, hvis indvandringsveie vi har kunnet 

 følge skridt for skridt, saaledes ogsaa over Valdres-, Vaageveien og 

 Jemtlandsvei, til dens verdensnordgrænse, ved hjælp af origanum-følgets 

 repræsentative arter. Trærnes særskilte historie er antydet. 



De nordligste og de sydligste arter, de først og de sidst ind- 

 vandrede, har vi kunnet skille ud. Men kan vi ikke faa noget nær- 

 mere besked om den store mængde, som hverken er udpræget arktisk,, 

 atlantisk eller midteuropæisk? 



Saavidt jeg ser, kan vi virkelig komme et vigtigt skridt videre i 

 forstaaelsen af vor vekstverdens historie. Hertil er det imidlertid nød- 

 vendigt først at lære at forståa den geologiske udviklingshistorie i det 

 tidsrum, som ligger mellem den store istid og den varme postglaciale tid. 

 Det er utvilsomt, at vi har havt store klimatvekslinger ogsaa in- 

 denfor dette tidsrum. Vi har havt tydelig to istider, skilt ved en 

 interglacial tid mindst lige varm som postglacialtiden (inkl. 

 nutiden). De geologiske beviser herfor er afgjørende — her skal 

 kun nævnes det veksthistoriske, at vi i Nordtyskland — Jylland paa 

 mange steder har fundet torvlag, som indeholder gran og avnbøk, lig- 

 gende mellem lag, der angiver tydelig istider. 



