172 



Væsentlig ved et studium af storbræernes arbeide, erosion og af- 

 lagring, har jeg for Norges vedkommende igjen kunnet skille ud under- 

 afdelinger inden de to hovedistider. Efter den tid, den skandinaviske 

 storbræ naaede de yttergrænser, tidligere er nævnt, efter den norske 

 bræ ikke mere naaede tversover Nordsjøen til Shetland og længere, 

 havde man en overmaade langvarig tid, da storbræens jøkler fyldte de 

 oprindelige, præglaciale, skarpskaarne dalfører ud mod Atlanterhavet og 

 omdannede dem til de norske fjorde. Denne lange vigtige periode af 

 den første istid — megaglacialtiden, som jeg nu foreslaar den kaldt 

 — da jøkelenderne mod vest altsaa laa i de nuværende store fjorde, har 

 jeg kaldt f jordperioden. Østlandets bræmængder samledes i en stor 

 jøkelstrøm, som a f modtrykket fra den store kontinentale brærand i øst 

 blev drevet ud rundt om Norges sydkyst, formede den Norske rende 

 til en bred undersjøisk fjord, og lagde op morænemateriale med Kri- 

 stianiaf jordens bergarter paa Jæderen, nær jøkelstrømmens ende nord 

 ved Buknfjorden. Senere danske undersøgelser (Ussing) tillader mig 

 nu at følge fjordperiodens jøkelrand gjennem Jylland. Sydsiden af den 

 Norske rendes jøkelstrøm lagde op en jøkelarm, en endemoræne, sønden- 

 for Limfjorden i retning øst — vest, men midt inde i Jylland bøier 

 denne endemoræne i skarp vinkel om mod syd og indleder det store 

 baltiske endemorænestrøg, som kan følges lidt søndenfor Østersjøen 

 og videre gjennem Nordrusland og helt op til Ishavet østenom Hvide- 

 havet. Det sterkeste erosionsfænomen er dermed knyttet til det mest 

 udprægede aflagringsfænomen, det store endemorænestrøg og de foran 

 xiette afsatte sandsletter. Fjordperioden og den baltiske nedisning er 

 dermed identificeret. 



Efter fjordperioden smeltede saa storbræen af i interglacialtidens 

 varme klimat. Men igjen indtraadte en klimatsvingning til det værre, 

 en ny istid, den sidste, neoglacialtiden indtraadte. Denne tempera- 

 tursænkning kan dog, efter min mening, ikke paa langt nær maale sig 

 med den megaglaciale. Jeg tror at have ført afgjørende beviser for, 

 at man ikke kan havt mere end 5 — 6° koldere klimat end nu, at 

 altsaa Kristiania havde Østfinmarkens, Bergen Vestfinmarkens nu- 

 værende klimat omtrent. Jeg kan ikke give beviserne her, ligesaa- 

 lidt som de geologiske argumenter, som har bragt mig til at fastholde 

 min opfatning paa dette punkt — trods prof. Brøgger er af en anden 

 mening, idet han antager hele 12 — 16'^ temperatursænkning, der vilde 

 give Kristianiaf jorden Karahavets klimatiske forhold. 



