173 



Spørgsmaalet dreier sig væsentlig om, hvorvidt et ler, yoldia- 

 leret, som findes afsat ude ved Kristianiaf jorden med en fauna som 

 Karahavets, enten tilhører, som jeg mener, slutten af den første store is- 

 tid, eller er afsat samtidig med raet, den lange morænerække, som tydelig 

 afmerker bræranden paa et stadium af sidste istid. Saavidt jeg kan 

 se, findes der ikke nogen sammenhæng i dannelsen af ra og yoldia- 

 leret, der er ingen overgang fra aassanden til leret, der er ingen til- 

 knytning i udbredelsen geografisk, ingen overensstemmelse mellem det 

 havniveau, raet og yoldialeret kræver for sin dannelse, forskjel i de 

 indesluttede blokkes bergart o. s. v. Naar yoldialeret, som derfor maa 

 være en sen megaglacial, tidlig interglacial dannelse, findes bevaret 

 udenfor raet og kun der, maa man slutte, at den sidste istids storbræ 

 i det sydøstlige Norge aldrig naaede udenfor raet, Paa Vestlandet 

 satte de i den store istid udgravede fjorde en grænse, indlandsisen 

 kunde ikke bygge sig op i sammenhæng videre vest end til fjordbun- 

 dene. Tra Buknfjorden og nordover blev der derfor et bræfrit forland 

 udenfor indlandsisen, aldeles som paa Grønland. I de fjelde, som hæ- 

 vede sig i dette forland, og i nunatakerne længere inde arbeidede kun 

 smaabræer. I et endnu ikke pnbliceret arbeide (for Bergens museum) 

 kan jeg nu, ved at følge den nedre grænse for disse neoglaciale smaa- 

 bræers erosionsmerker, botnerne, vise, hvorledes indlandsisens høide- 

 forhold har været, og godtgjøre, at ikke alene paa Vestlandet havde 

 man et forland i vest, men fra den trondhjemske sænkning af og nord- 

 over er det saavidt indlandsisen naar vestover rigsgrænsen. I hvert 

 fald maa dette have været saa under den ubetinget langvarigste del 

 af neoglacialtiden, da jøkelenderne paa Vestlandet netop naaede fjord- 

 bundene og her grov den række vande, vi regelmæssig finder f. eks. i 

 Sogn og Nordfjord, Olden, Loen, Stryn, Veitisstrand, Aardalsvand etc. 

 Paa Østlandet laa jøkelenderne tilsvarende og grov de store indsjøer 

 her, Mjøsen, Randsfjord, Sperillen etc. 



Nu, om klimatet under denne langvarige neoglaciale periode, epi- 

 glacialtiden eller indsjøperioden, hersker der nu enighed. Brøgger 

 antager som jeg tidligere netop en 4 — 6° høiere aarstemperatur. Naar 

 yoldia-lerets klimatangivelse ikke regnes med, har man heller ikke 

 grund til at antage synderlig lavere temperatur, hverken da bræranden 

 naaede sin neoglaciale yttergrænse ved raet eller under dens tilbagetog 

 med smaa sæt til indsjørækken. At det arca-ler, som afsattes umid- 

 delbart foran en brærand, viste forholdsvis noget koldere vand, kan 



