175 



for tidsrum siden af ganske andre maal end den geologisk talt korte postgla- 

 cialtids, mener jeg nu fremgaar sikkert af selve de plantegeografiske forhold, 

 Ogsaa lier kan vi drage slutninger af de store sprang i udbredelsen. 

 Naar vi har en plante som artemisia norvegica i det centrale Norge 

 (Romsdalen — Dovre), som ellers kun er fundet i Nordamerika, kan denne 

 plante umulig faaet denne spredning i postglacialtiden, det maa være 

 som de sidste rester af en gammel, mere sammenhængende udbredelse. 

 Det er ikke raad at tæuke sig, at det her er nogen „tilfældighed", 

 som kan have bragt planten til de modsatte sider af Atlanterhavet i 

 postglacialtiden. Spredningen maa tydelig lægges tilbage til den samme 

 tid, som bragte arktisk flora til at afløse sydlig tertiær, , den store is- 

 tids klimatsænkning. Artemisia norvegica maa tydelig have vokset her 

 siden interglacial tid. Det samme maa gjælde ogsaa om en række 

 andre planter, som i den gamle verden kun er fundet paa faa steder 

 i Norge, Amerika og Grønland, f. eks. carex scirpoidea, plathanthera 

 obtusata, draba crassifolia, saxifraga aizoon, men ellers de fleste ogsaa 

 paa Island. 



Selv om andre planter har noget større udbredelse, er det dog 

 tydeligt, at ogsaa de maa have kommet til sine nuværende voksesteder 

 før postglacialtiden. Jeg skal nævne carex ustulata, c. pedata, c. misandra, 

 0. alpina, c. bicolor, c. livida, c. atrata, c. rariflora, c. nigra, c. holostoma, 

 kobresia scirpina, k. caricina, calamagrostis lapponica, juncus squarrosus, 

 j. trifidus, j. triglumis, luzula parviflora, mulgedium alpinum, erigeron 

 alpinum, saussurea alpina, polemonium coerulum, gentiana nivalis, g. 

 purpurea, g. tenella, g. burseri, pinguicula villosa, arabis petræa, braya 

 alpina, arearia norvegica, alsina stricta, sagina saxatilis, saxifraga co- 

 tyledon, s. hypnoides, s. cæspitosa, rhodiola rorea, epilobium alpinum, 

 oxytropis lapponica, o. deflexa, o. campestris, nuphar pumilum. Det 

 vilde være for vidtløftigt her at gjennemgaa for hver enkelt af disse 40 

 deres eiendommelige udbredelse, med lange sprang tildels over Atlanter- 

 havet, dels længere endda. Som et udmerket eksempel kan kun næv- 

 nes den nylig af 0. Dahl i Kautokeino fundne oxytropis deflexa, som 

 var ny for Europa og ellers findes i Baikallandene og i Saskatshewan 

 — sprang paa 80, 120 og 140 længdegrader jorden rundt. Antallet 

 kunde let forøges med andre, fremdeles med sprang i udbredelsen, som 

 ikke kan forklares ved, at de rent som ved en farsot skulde være 

 død væk i de brede skillende felt i den korte tid, som er gaaet si-den 

 sidste istid. Eller at de paa nogen tænkelig vis kunde have spredt 



