178 



Som en type for de intergiaciale planters spredning kan myricavia 

 germanica nævnes. Klaaveden, tamarisk-busken findes langs elvene i 

 !Pinmarken, Porsanger, Alten, Reisen, Maalselven, Saltdalen, Kolvereid, 

 Overhallen, de større vasdrag i Trøndelagen, Romsdal, Nordfjord, Lær- 

 dal — altsaa over en stor del af det neoglaciale forland. Den har nu 

 naaet til Sverige, over Jemtland, til Indals og Ångermanlandselvene, 

 de eneste steder, den findes i alle Ostersjølande. Over Sandal, Opdal, 

 Dovrefjeld er den naaet til Foldal — Lilleélvedalen — Tønset, Laagen- 

 dalen ned til Gausdal. Fra Lærdal maa den over Valdresveien være kom- 

 met — nu forsvundet underveis — til Etnedalen, Hønefos. De kjendte 

 plantevandringsveie. At klaaveden er kommet til Norge før postgla- 

 cialtiden, fremgaar klart af den spredte udbredelse fra Finmarken syd- 

 over til Sogn og dens tj^delige senere spredning mod sydost i Nordland 

 og paa Østlandet. Den mangler østentil, og fra Alperne, dens nærmeste 

 hjem, har den kun langs Rhinen gaaet stort udenfor Alpernes fod. 

 Men det er ikke nogen arktisk-alpin plante — den er, som Wahlen- 

 berg og Nyman siger, før en sydlig — den gaar til Balkan og Kaukasus. 

 Den er utænkelig i Norge under en neoglacial istid, som Brøgger 

 har tænkt sig den efter yoldia-leret. 



En lignende spredning østover fra det neoglaciale forland, som 

 myricaria, som saxifraga cotyledon, som de øvrige, hvis begrænsede 

 felter og karakteristiska sprang i udbredelsen tydelig angiver udbredel- 

 seshistorien, maa nu ogsaa de andre intergiaciale planter, som ikke 

 som de høiarktiske var bundet til istidsforhold, have havt. Strømmen 

 af disse „subarktiske", „trivielle", almindelige hverken sydlige eller 

 nordlige planter maa baade fra nord og vest og fra syd og øst 

 have trængt frem over de felter, som den sidste istids svindende stor- 

 bræ lagde blot ved sin afsmeltning. Eor de fleste vil de for det enkelte 

 sted blive vanskeligt at sige, hvad vei de kom did. Men i det store 

 kan vi — ved hjælp af disse planter med udbredelse efter myricarias 

 type — altsaa skille to store indvandringstider for den nuværende 

 vekstverden — en interglacial og en postglacial. Den første maa 

 egentlig regnes begyndt allerede i den første, store, megaglaciale 

 istids fjordperiode, idet der da allerede paa Vestlandet fandtes et be- 

 gyndende forland af nunataker mellem fjordjdklerne, som i det over- 

 maade langvarige tidsram maa have faaet en arktisk flora. I den føl- 

 gende vaime interglacialtid maa landet vistnok faaet en flora omtreiit 

 som nutidens lige rig paa arter. Men af disse lever nu igjen — tildels 



