188 



trangt om plads paa alle afsatserne rundt omkring, saa bebygges den 

 ikke igjen. 



I det fuglebjerg, hvor jeg fanger, er der et stort stykke ødebjerg 

 (oybiberg) med de fortrinligste afsatser, man kan tænke sig. For om- 

 trent 200 aar siden havde man udryddet fuglen der, og endnu er den 

 ikke bebygget igjen. 



Paa en hylde, der var 9 alen lang, ynglede en stor koloni. Uden 

 benyttelse af bjerglinen — kun ved at hælde sig udover bjergsiden — 

 kunde man med fuglestangen naa ned paa dens østligste ende. Det 

 stykke af hylden, som stangen kunde naa — det udgjorde kun en 

 længde af to alen — blev selvfølgelig sterkt udnyttet, da man ikke 

 beliøvede at uleilige sig med bjerglinen for at fange der. 



Som gutter blev vi flere gange gjorte opmerksom paa, at vi maatte 

 lade hylden i fred. (Mau er mere varsom med hensyn til bjergfugle- 

 fangsten nuomstunder, end mau var i ældre tid). Det hjalp imidlertid 

 ikke. Vi blev ved at gaa der — fristelsen blev for stor. Resultatet 

 blev da ogsaa, at det stykke, hvortil vi kunde naa med stangen, blev 

 ganske plyndret. Paa den øvrige del al hylden vedblev bebyggelsen 

 at være, men ikke en eneste fugl kommer nu saa meget som et par 

 tommer ind paa det u.dplyndrede stykke, 



Sandsynligvis vil denne hylde i mange, mange aar komme til at 

 staa saaledes — • vidnende i lige høi grad om vor samvittighedsløse 

 rovfangst som om lomvigius stædighed mod at tåge udplyndret plads 

 igjen i besiddelse. 



For nogle faa aar siden — lige før lomvigins eglægningstid — 

 styrtede et stort stykke bjergvæg ned, hvorved mangfoldige tusender 

 af f ugle blev hjemløse. I flere dage vedblev de sørgende skarer et 

 holde sig paa søen tæt udenfor, hvor styrtningen var foregaaet. Sav- 

 net over det tabte hjem var for stort til, at de kunde søge sig nyt 

 bjerg — og saa lagde de sine eg i søen udenfor det sted, hvor de 

 havde havt sin kjære, gamle yngleplads. Næste aar flyttede de rime- 

 ligvis til andre bjerge. Hvilke, har man dog ingen paalidelig oplys- 

 ning om. 



Fra en lignende større bjergstyrtning, som fandt sted for 40 aar 

 siden, har man vished for, at skårerne ikke spredtes ad, men flyttede 

 samlet til et af de længst fra dens forrige yngleplads bortliggende 

 bjerge paa øerne. 



