193 



lede paa sin vei data vedrørende alle havets forholde og da særlig: 

 vedrørende dets dyreliv. 



Denne første almindelige rekognoscering klargjorde i grove træk 

 oceanets cirkulation, men paaviste samtidig sammes foranderlighed i 

 trakterne nord og syd for vendekredsene. At finde grunden til og 

 lovene for denne cirkulation og dens vekslinger blev en opgave, som. 

 senere har beskjæftiget forskerne. Som sedvanligt blev de første for- 

 søg til spørgsmaalets løsning temmelig fantastisk og upaalideligt, da 

 man mere støttede sig til geniale tankebygninger end paa virkelige; 

 kjendsgjerninger. 



Til forklaring af de her paapegede forholde har man fremsat to^ 

 teorier, en fysisk og en mekanisk. Ifølge den første skulde havet selv 

 indeholde den drivende kraft, og strømsætningerne skulde bero paa- 

 differenser i våndets tæthed. Amerikaneren Maury (død 1877) blev 

 talsmand for denne teori, af hvilken han gav en storslagen, omenÆ 

 fantastisk fremstilliilg. Den fysiske teori ndarbeidedes paa rationel 

 videnskabelig grund af Maniys landsmand, matematikeren og meteoro- 

 logen Ferrel. Dennes anskuelser er for tiden tilsidetrængte, men 

 kommer sandsynligvis at have indflydelse paa fremtidens opfatning af 

 aarsagerne til cirkulationen. 



Den mekaniske eller vindteorien, som længe har eksisteret, fik sitr 

 teoretiske udtryk i aaret 1878 af tyskeren Zoppritz. Ifølge denne 

 laaner havet sin drivkraft fra atmosfæren, og dets bevægelser fremkom- 

 mer ved vindens friktion mod haviiaden. Havstrømmene opstaar saa- 

 ledes i ovei^fladen og forplanter sig med aftagende intensitet nedad mod 

 dybet. Vor tids videnskab har antaget som rigtig Zoppritz' teori med 

 dens forudsætninger samt anser, at den giver en fuldt tilfredsstillende 

 forklaring af den oceaniske cirkulation. 



I aaret 1878 fremsatte den svenske hydrogi-af 0. Pettersson 

 en ny teori. Han mener, at det første ophav til den oceaniske cirku- 

 lation er issmeltningen, som foregaar dels ved iskanten i polartrakterne^ 

 dels i grænseskikterne mellem det kolde og det varme havomraade. 



En udsigt til at prøve disse teoriers relative paalidelighed har man 

 nu faaet, efterat det er lykkedes W. Bjerknes at finde et udgangs- 

 punkt, hvorfra baade atmosfærens og hydrosfærens dynamik kan bhve 

 behandlet efter det samme grundprincip. Denne nye beregningsformel 

 fremlagde Bjerknes for første gang for de delegerede ved det hydro- 

 grafiske møde i Stockholm juni 1899. 



Nuturtii ;904. 13 



