205 



Endelig kommer november og december med sine snestorme. Sommer- 

 fuglen skjuler sig i en sprække i barken af et træ. Luftens temperatur 

 er nu sunket betydeligt, men sommerfuglen er dog beskyttet mod 

 kuldens dræbende indvirkning dels ved træets bark, men ogsaa ved 

 den omstændighed at dens safter afkjøler sig, de overkjøler sig 

 bet3'delig under det normale frysepunkt, men desuagtet fryser de 

 ikke, da det kritiske punkt endnu ikke er naaet. Sommerfuglen er 

 forlængst indsovnet, men den er ikke død. 



En dag i begyndelsen af januar blir kulden overordentlig streng 

 og sommerfuglens safter stivner med en gang. Paa grund heraf stiger 

 imidlertid dens temperatur pludselig til -^ 1.5". Denne stigning varer 

 dog ikke længe, israasserne begynder igjen at afkjøles og sommerfuglen 

 vilde være død, hvis den atter var bleven afkjølet til den temperatur, 

 som dens xxnderkjølede safter havde før de stivnede. Paa den efter- 

 følgende dag er det imidlertid varmere og dens islegemes temperatur kan 

 ikke synke saa lavt. I februar kommer varmere dage og sommerfuglen 

 tiner op igjen. Naar temperaturen i solen er steglet til -j- 14^^, be- 

 g3'nder den lystigt at flagre omkring, men om aftenen blir det igjen 

 koldt og den sover atter ind i en sprække i et andet træ. Der ind- 

 træder igjen en kuldeperiode og det en strengere end i januar. Som- 

 merfuglens safter fryser dog ikke denne gang, da den nu for anden 

 gang er underkastet en afkjøling. Sidst i mars forlader den sit til- 

 flugtsted, for ikke mere at komme tilbage. I april har vor sommer- 

 fugl fundet sig en livsledsager, den lægger sine eg og dør nogle faa 

 dage efter, dog ikke af kulden, men af den alderdomssvaghed, som 

 har grebet den, efterat den havde opfyldt sin pligt at efterlade sig 

 efterkommere. 



Bachmetjews ovenfor refererede undersøgelser viser, at insek- 

 tenae i sine kropsvædsker har det virksomste middel til at lade dem 

 overleve vinterkulden. De mægtige kitinpausere og de kunstigt for- 

 fa^rdigede beskyttelsesvæv hos mange insekter eller deres omhyggeligt 

 valgte skjulesteder er sikkerlig for overvintringen af underordnet be- 

 tydning i sammenligning med kropsvædskerues eiendommelige hensigts- 

 mæssige forholde. Uden tvil trænger insekterne denne slags særegne 

 beskyttelsesmidler mod kulden. De er gjennemgaaende af ringe stør- 

 relse og besidder en forholdsvis stor overflade i forhold til volumenet; 

 de vilde derfor i høi grad være udsat for et altfor stort varmetab.. 

 Legeuisvædskernes egenskaber paralyserer dog ganske denne fare. 



