206 



Kunstig trøffeiavl. 



Af dl-. Ernst Krause i „Prometheus". 



Ønsket om at kunne dyrke de aromatiske trøfler er meget gam- 

 melt, men alle forsøg hermed har hidtil slaaet feil. Man har forsøgt 

 at besaa tilsyneladende hertil skikket jord, der var bevokset med eg- 

 og kastanjetrær, med. trøffelsporer, eller saa at sige indpode den med 

 trøffelens modervæv, men alt stræv har været forgjæves. Man har 

 maattet ladet sig nøie med, hvad natnren frivillig gav, og hvad man 

 ved hjælp af trøffelhiinden kunde finde i jorden. Hvad den bekjendte 

 gourmand Brill at-Savarin, der hævede Perigord-trøfFelen til skyerne 

 som kjøkkenets diamanter, skrev i 1825 i sin bog om smagens fysio- 

 logi, har i det store hele lige til vore dage havt sin gyldighed, og vil 

 muligens endnu længe have det: „Trø£felens oprin deise er dunkel; man 

 finder den, men man ved ikke, hvorledes den opstaar og hvorledes 

 den vokser. De dygtigste mænd har beskjæftiget sig hermed; man har 

 troet at have fundet frøene og kunnet udsaa dem efter behag. Unyttige 

 anstrengelser! Falske forestillinger! Efter udsæden har der aldrig været 

 nogen indhøstning! . . . ." 



Det førsle af denne tirade holder ikke længer stik, Ingen tror 

 længere med Plinius, at trøffelen opstaar af sammenrullet jord eller 

 med Theophrast, at den er udsaaet af lynet. Man ved, at den til- 

 hører sæksvampene eller ascomyceterne ; den vokser i et vist dyb under 

 jorden og dens modervæv, mycel, danner i jorden som oftest brunf arvede 

 strenge, der onispinder rødderne af visse træ.r og lavere planter og 

 opsuger fra dem sine ernæringssafte. De finere spiselige trøfler lever 

 saaledes paa eg, bøg og egte kastanje. Middelhavslandenes løvetrøffel, 

 terfezia leonis, som har faaet sit navn, fordi den minder om en lukket 

 løveklo, ernærer sig paa nogle soløiearter, helianthemum, nogle liøist 

 forgjængelige planter, hvorfor denne trøffel kun kan søges paa saadanne 

 steder, hvor de tidligere har vokset. Den uspiselige nordiske hjorte- 

 trøffel, elaphomyces granulatus, fører et lignende samliv med furen. 



Den modne trøffel er frugtlegemet af disse brune strenge, som 

 paa gunstige steder i alle retninger gjennemvæver jorden. Gjennem- 

 skjærer man en saadan trøffel og lægger et fint snit af den under 

 mikroskopet, ser man et antal forlængede sække, som hver indeholder 

 4 — 6 egformede, piggede sporer. Sporesækkene ligger indleirede i 

 fine, tæt sammenpressede traade, der danner trøffelens brunt og hvidt 



