207 



marmorerede kjød. Udadtil omgives endelig denue underjordiske sop- 

 frugt af et skal eller bark. Hvorledes sporerne kommer ud og saar 

 sig, ved man ikke med sikkerhed. Da mange arter udsender en 

 gjennemtræugende lugt og blir opgravede af jorden af mange dyr, 

 hjorte, vildsvin og dertil afrettede hunde, er det muligt, at disse dyr 

 bidrager til sporernes udbredelse. I enduu høiere grad sker dette 

 kanske ved visse insekter, som graver sig ned i jorden. Jeg skal i 

 denne forbindelse minde om den rolle insekterne spiller ved figenens 

 fruktifikation. En berømt fransk reisende fra begyndelsen af det 17de 

 aarhundrede, M. de Monconys (1611 — 1665), som af ren videbegjær- 

 lighed havde bereist de fleste europæiske lande og ogsaa orienten og 

 besøgt alle datidens berømte naturforskere, baade kristne, jøder og 

 muhamedanere, liar forøvrigt ogsaa været inde paa denne tanke. I 

 1647 havde han i Alexandria studeret figenens caprifikation og frem- 

 satte ved den leilighed den paastand, at insekterne spiller en rolle som 

 befrugtningsformidlere for planterne, en mening, som var saa meget 

 merkeligere, da planternes kjøn den gang blev bestridt. 



I forbindelse hermed siger Monconys: „Det synes som om 

 naturen har brugt et endnu opfindelsesrigere forsjm, for at forplante 

 nogle andre vekster, som ikke kan formere sig paa anden maade. 

 Jeg kjender ingen anden end Sieur Clari, advokat i Vaison, som 

 har bemerket, at den sorte trøffel, som vokser i det nedre Dauphiné, 

 i begyndelsen af sommeren raadner bort i jorden, saaat den synes 

 ganske at forsvinde, og at der da ved deres forraadning fremkommer 

 en stor mængde sommerfugle af en egen art. Kort tid efter, omkring 

 slutten af juli, ' begjmder det sted af jorden, hvor trøffelen skal danne 

 sig, at svulme op og aabne sig, hvorved det ordsprog er opkommet: 

 ubi uber, ibi tuber (hvor der viser sig en opsvulmen, der findes ogsaa 

 trøfler). Monconys mente nu, at trøffelmølle muligens maatte be- 

 sørge trøffelens befrugtniug i jorden, ligesom den vilde figens hvepse 

 befrugtede havefigenens blomsterstande. 



Angaaende ovennævnte opsvulmen af jorden, hvorunder man finder 

 trøflerne, saa opstaar den ved modervævets centrifugale udbredning i 

 jorden. Trøflerne dannes i periferien af modervævet, og udbreder sig 

 derfor ligesom de overjordisk optrædende hatsoppe, i aarlig videre og 

 videre kredse, som hos hatsoppene er bleven kaldt hekseringe. Naar 

 et nyvokset trøffelmycel frembringer sine første trøfler, ligger de endnu 

 ganske nær hinanden og den lille underjordiske kreds kan bemerkes 



