218 



vis er de udrustede med kraftige hornkjæver, som de truende aabner 

 og lukker, hvis man berører eller tirrer dem. En art, der ikke er 

 sjelden ved vor kyst, er sømusen (afrodite aculeata), en tyk, flad- 

 trykt og ellipseformet anuelide, hvis ryg er bedækket med en fin filt, 

 der glinser i de prægtigste metalliske farver. En anden art, leodice 

 norvegica, har ei overordentlig langstrakt, trindt legeme, der er 

 kjødfarvet med perlemorglans; den bebor ofte et seigt, papirtyndt rør 

 og man finder den hyppig i store masser i torskens og koljens mavesæk. 

 Nereiderne danner en stor familie og har repræsentanter i alle 

 have. Nereis pelagica er overordentlig almindelig ved vore kyster 

 og stikker sig gjerne ind i tarerødder, tomme skjæl, raaddent træ 

 0. s. v. En meget stor art, nereis viren s, der kan blive optil en 

 alen lang og er af mørk, græsgrøn farve, finder man undertiden 

 bugtende sig frem i vandskorpen. 



Af skal ryggenes gruppe har vi mange arter, og paa fig. 1 

 er afbildet et saadant dyrs hovedlap med de forreste segmenter, 

 paa hvilke man kan se nogle af de taglagte, halvt gjennemsigtige, 

 ovale rygskjæl. De smaa, mørke pletter paa skjællene viser sig under 

 mikroskopet som smukke regelmæssig formede stjerner. 



De rørbeboende børsteorme har et utydelig afsondret hoved og 

 tilbringer sit fuldt udviklede livsstadium i rør, som de selv forfærdiger. 

 Disse rørtuber har et meget variabelt udseende efter arten ; de kan 

 være pergamentagtige, kalkagtige, sammenlimede af smaasten og skjæl- 

 stykker o. . s. v. Naar røret skal fabrikeres, trækker dyret ved hjælp 

 af sine lauge følere og gjælletraade til sig de til bygningen nødvendige 

 materialer og limer dem sammen ved hjælp af et kit, der afsondres i 

 en særegen kjertel (fig. 2, K). Undertiden kan røret skuffende ligne 

 et sneglehus, f. eks. det paa fig. 3 afbildede, der minder meget om 

 skallen paa en ferskvandssnegl (planorbis) og tilhører en spirorbisart, 

 der lever i store masser paa tang ved vore kyster. Paa grund af sin 

 fasisiddende levevis er rørbeboerne henviste til den næring, der af 

 strømmen føres hen til dem, og som de ved hjælp af sine før omtalte 

 tentakler hvirvler hen til mundaabningen. Dette kan man let iagttage 

 ved at sætte et saadant dyr i sjøvand. Først holder det forsigtig sine 

 fangarme indtrukne i røret, men efter en stunds forløb strækker den 

 dem snart ud igjen, saa at man kan beundre deres fine farver og fjær- 

 agtige sammensætning (se fig. 10). Nogle arter kan, efterat have 

 trukket sig ind i røret, lukke dette hermetisk ved et laag. 



