S£P 19 1904 



Menneskets forløbere. 



Efter de nyere forskuinger ved 0. Bideukap.i) 



I gamle tider hentede man for en væsentlig del sin visdom fra 

 gamle, skimlede bøger, der som oftest indeholdt lange, filosofiske be- 

 tragtninger over mere eller mindre mystiske og dunkle ting. Denne 

 „de stuelærdes tidsalder" er nu forlængst forbi. Den lærde, hvis op- 

 gave det er at berige videnskaben, nøier sig ikke længere med at for- 

 tolke og kritisere sine forgjængeres verker; han søger ud for at læse 

 i naturens store, opslagne bog, som altid har noget nyt og interessant 

 at meddele ham, saavel om det liv, der rører sig omkring ham, som 

 om de væsener, der engang har befolket jorden for lange tider tilbage. 

 Et af de store spørgsmaal, som altid vil have sin tiltrækning for et 

 uhildet tænkende og sandhedssøgende menneske, er: hvorledes og naar 

 er menneskesTegten opstaaet paa vor klode; har menneskene altid havt 

 det samme udseende og ført den samme levevis som nu? 



Hertil svarer naturvidenskaben, der fra en usikker og famlende 

 begyndelse nu har naaet et omfang og en betydning som ingen anden 

 videnskab, et bestemt nei. Mennesket har for meget lange tider siden 

 ført en yderst primitiv og utryg tilværelse, stadig omgiven af og paa 

 vagt mod de farer, som truede det, og som det kun havde enkle og 

 uanseelige vaaben at beskytte sig imod. Naar man erfarer, hvilke 

 kolossale og skrækindjagende dyr der befolkede jorden under menne- 

 skets første optræden, maa man spørge, hvorledes det er muligt, at 

 det overhovedet kunde eksistere med sine tarvelige vaaben af sten og 

 flint; man skulde tro, at der behøvedes moderne artilleri til at optage 

 kampen mod saadanne dyr som kjæmpeelefanten, hulebjørnen og hule- 



1) Væsentlig efter dr. Szombathy: „Die Yorlåufer des Mensclien" i 

 Wienerforeningens tidsskrift, og professor Brøgger: „Neanderthalmennesket" i 

 ,, Aftenposten" 1903. 



Naturen 1904. 15 



