233 



strakt med flad næse og fremstaaende kindben. Det er en udpræget 

 uegerrace, der af franskmauden Yerneau har faaet navn af Grimaldi- 

 racen, og man antager, at de er iudvandrede sydfra. 



I „løss'''afleiringerne fra magdalenaperioden faudt man ved lands- 

 bj^en Gro M agn on (Dordogne), ved Predmost (Mahren), „Johannes- 

 hulen" ved Olmutz, flere steder i Vesteuropa samt i liulerne ved 

 Rivieraen adskillige skeletter, der repræsenterer en egen race, Cro- 

 Magnonracen. Det var robuste, velvoksne folk med kort, bredt an- 

 sigt, kraftige tyggeredskaber, svære øienbrynbuer, smukt formet pande 

 og en rummelig, lang og smal hjerneskal. Blandt Nordvestafrikas 

 Bei-bere (blonde) og urbefolkningen paa de kanariske øer træffer vi i 

 nåtiden folk, der har alle Cro Magnonracens eiendommelige kjendemerker. 



Fra moustérien har vi det berømte „Neanderthal-menneske", hvoraf 

 det første fund gjordes i Neanderthal 1856 (mellem Diisseldorf og 

 Elberfeld), bestaaende af skallekalotten og 15 tildels beskadigede ben 

 af et menneskeskelet. Dette fund vakte overordentlig stor opsigt ved 

 de udprægede dj^riske eiendommeligheder, knoklerne frembød. Skalle- 

 kalotten er overordentlig lav med sterkt bagoverheldende pande og 

 overordentlig udviklede øienbrynbuer. De øvrige ben fremviste ogsaa 

 fra det nulevende menneske store forskjelligheder, men kunde paa 

 ingen maade henføres til aberne. Den berømte antropolog prof. 

 Yirchow mente, at skelettets og kraniets merkværdige abnormiteter 

 skrev sig fra sj^gelige (patologiske) forandringer, som gigt, og støt- 

 tedes heri af antrGjDologen Carl Vogt. Ved disse to størrelsers 

 autoi-itet slog man sig længe tilro, iudtil der blev gjort en række 

 yderst interessante fund, som fuldstændig forandrede anskuelserne og 

 fastslog, at neanderthalkraniet tilhørte en speciel, meget lavtstaaende 

 menneskerace, som blev kaldt nean der thalmenn esket. Nogle 

 forskere gaar endog saavidt, at de vil opstille en egen speciel art 

 homo neanderthalensis i modsætning til homo sapiens, rutids- 

 mennesket. De fund, der fastlog neanderthalracens eksistens, er i 

 korthed følgende: 



I den saakaldte „Xaulettehule" ved Dinant i Belgien blev der i 

 1865 af belgieren E. Dupont fundet en meget merkelig underkjæve 

 af et menneske. Denne underkjæve var formet som en hestesko og 

 manglede hage, hvilket ogsaa er eiendommeligt for de menneskelignende 

 aber, og i 1882 fandt Maska et stykke af et barns underkjæve, der 

 viste samme eiendommeligheder som naulettekjæven, i Schipka-hulen i 

 Mahren. 



