234 



Dernæst, i 1885, kom de merkelige fund i Spygrotten (Belgien), 

 hvor man i 4 meters dybde fandt to menneskeskeletter lige ved hin- 

 anden. Fraiponts undersøgelse af dem viser, at de med rette bør 

 henregnes til neanderthalmennesket, da de viser den samme kolossale 

 udvikling af øienbrynbuerne og den ligeledes meget lave skallekalot. 



I aaret 1900 blev dog det vigtigste fund gjort, idet dr. Kram- 

 berger i Agram i aarene 1899 — ^1900 anstillede en nndersøgelse af 

 en liden hule ved byen Kr ap in a i Kroatien. Her, i det inderste af 

 hulen, blev der nemlig i meget stor dybde sammen med ben af dyr 

 og forskjellige flinteredskaber fundet resterne af hele 10 menneske- 

 skeskeletter, der laa dels paa, dels i nærheden af et ildsted og viste 

 sig at være levninger fra et stenaldersk menneskeædermaaltid, da de 

 var forbrændte og tildels kløvede for marveus skyld. Kranierne af 

 disse skeletter viser i det store og hele de samme eiendommeligheder 

 som neanderthalmenneskets; øienbrynbuerne er sogar endnu sterkere 

 udviklede, underkjæven mangler hage og er dannet ganske som nau- 

 lettekjæven, og tænderne viser ganske de samme eiendommeligheder 

 som tænderne fra Taubach og Schwaben (side 231). I det hele tåget 

 kan man bevise, at disse menneskeskeletter danner en ikke meget af- 

 vigende race af neanderthalmennesket, og at alle aldere er repræsen- 

 terede blandt dem, som her var tilfældet, gjør sagen endnu klarere. 



Neanderthalmennesket er istidens typiske menneske, som før og 

 under den anden store isperiode (se indl.) befolkede Mellemeuropa, og 

 som har staaet betydelig lavere end det nulevende menneske, selv det 

 mest lavtstaaende. Hvad anatomerne kan slutte, med hensyn til neander- 

 thalmenneskets ui'seende, er følgende: Gangen har været opreist med 

 noget knimmede knær og ludende hoved; ansigtet har med den yJerst 

 lave pande, de uhyre øienbrynbuer og de dybtliggende øine samt sterkt 

 fremtrædende, hageløse underkjæve gjort et dyrisk og vildt indtryk. 

 Intelligensen har rimeligvis, hvad det ringe hjernevolum viser, været 

 ringe, men der er anatomiske eiendommeligheder, som tyder hen paa,. 

 at sjaiet og lugten har været skarp, men taleevnen særdeles lidet 

 ud viklet. 



De ældre neanderthalere har streifet omkring i længere tid som 

 jægere, ofte boende i telte af huder, og har vistnok, først da klimatet 

 linder den anden store isperiode blev raat og koldt, slaaet sig ned i 

 huler. Det er ganske eiendommeligt, at den høie kultur i ældre sten- 

 alder afsvækkes, eftersom isperiodens slutning nærmer sig og step- 

 pernes og tundraernes tid begynder. Der findes ikke i noget folkeslags 



