236 



I aaret 1891 fanclt franskmanden Dubois ved Trinil paa Java 

 to enkelte kindtænder, en skallekalot og et laarben, liggende mellem 

 knokler af pattedyr og reptiler i et stort, nytertiært lag. Disse lev- 

 ninger gav lian navnet pithe can tlir opus erectus (det opreiste abe- 

 menneske) og henfdrte det saaledes til en egen slegt og art under 

 primaternes orden. Dette bes3niderlige væsen udmerker sig ved sin 

 opreiste gang samt ved kraniets form og hjernehulens omfang, der lig- 

 ger mellem mennesket og aben. Skallekalotten minder endel om 

 neanderthalmenneskets, men er mindre, lavere og i enhver henseende 

 mere abelignende. Sætter man neanderskallens volum til 1220 kb. cm., 

 maaler „abemennesket"s kun 1000 kb. cm., og sammenlignes kalottens 



Fig. 2. Eekonstrueret skalle af pithecanthropus. 



relative høide med den tilsvarende hos et lavtstaaende menneske, en 

 neanderthaler og en menneskelignende abe, faar vi følgende tal: 



Menneske (minimum) 52 m.m. 



Neanderthaler 40.4 „ 



Menneskeabe (maximum) 37.7 „ 



Pithecanthropus 34.2 „ 



Vi faar altsaa en jevnt nedadstigende talrække med mennesket 

 øverst og pithecanthropus nederst. De øvrige anatomiske kjendemerker 

 tyder ogsaa paa, at pithecanthropus danner en mellemstilling mellem 

 aben og mennesket, dog nærmere aberne. Denne anskuelse fremsattes 

 af Strassburger-anatomen Schwalbe, der har udført de grundigste 



