252 



indsamlet et særdeles stort og godt materiale af geologiske iagttagel- 

 ser. (Sml. artikelen: Professor Scliiøtz's geologiske studier i „Naturen" 

 1892, s. 127). Meget betydelige resultater bar ban nedlagt i det ber 

 ombandlede arbeide. 



Vore fjelde er tilblevne i forskjellige perioder. Ældst er, som 

 bekjendt, det gamle grundfjeld, bvis bergarter, granit, gneis og gabbro, 

 danner fjeldgrunden nærmest omkring Elverum og i den nedre del af 

 dalsiderne indtil opimod Aasta. I bøiderne udbreder sig yngre forma- 

 tioner, som man henfører til de perioder, som geologerne kakler de 

 cambriske og siluriske. Man finder i dem paa enkelte steder levninger 

 af havdyr; mest udbredt er dog en liaard sandsten, saakaldt sparagmit, 

 hvori ingen forsteninger er at finde. 



Lagene afsatte sig i havet fra først af vandret eller nogenlunde 

 vandret; men de er senere blevne forskjøvne indbyrdes paa forskjellig 

 vis. Meget mei-kelig er, hvad professor Schiøtz nøiere efterviser, 

 at sparagmitlagene i vor egn oprindelig dannedes længer nord, og at 

 de er blevne skjøvne sydover paa nogenledes lignende vis, som man 

 skyver en bog hen over et bord. Sparagmiten kan derved undertiden 

 være kommet til at ligge ovenpaa lag, som er yngre end den, mens 

 det sedvanlige er, at de yngre lag ligger paa de ældre. 



I slutningen af arbeidet omtaler professoren jordarterne, som lig- 

 ger paa fjeldet. Stenene og gruset i bøiderne, morænegruset, skriver 

 sig fra istiden. Omkring Elverum og opigjennem dalen langs Grlommen 

 og Rena til Storsjøen finder man sandafleiringer op til omtrent 70 m. 

 over elven. Man maa nærmest antage, at dalen har været lyldt til 

 denne høide, og at elven senere har skyllet det meste bort, saa resten 

 ligger som jordbakker langs dalsiderne. 



Storsjøen maa have staaet ikke mindre end omtrent 100 m. høiere 

 end na, hvad man kan se af forholdene ved elven Mistras udløb. 



Hans Reusch. 



N. V. Ussing: Om Jyllands hedesletter og teorierne for deres 



dannelse. Overs, over det kgl. danske vid. selsk. forh. 1903. No. 2. 

 I denne afhandling af den udmerkede danske professor finder vi 

 et citat af „hedens djn-ker", den berømte kaptein Dalgas, saalydende: 

 „Den, der ynder en vild natur, kan man ikke henvise til noget stoltere 

 landskab end til den foran os liggende sandryg, der strækker sig fra 

 Hald til Dollerup banker." Denne beundring for en sandryg bringer 



