0C1 25 1504 



Haren paa Færøerne og dyrenes hvide vinterdragt. 



De fleste er vel vokset op i den tro, at dyr, som haren og rypen, 

 blir hvide om vinteren, fordi det er en beskyttelse mod deres fiender; 

 denne naturens vise styrelse er en af de mange dogmer, som vi tror 

 paa, ofte uden at underkaste dem nogen nærmere prøvelse, det lyder 

 jo ogsaa saa sandsynlig. Men hvordan har de fra først af erhvervet 

 denne egenskab? Hvis vi har tænkt over dette, har vi kanske slaaet 

 os tiltaals med den forklaring, at alle dyrearter har en tilbøielighed til 

 at variere sin farve, og under kampen for tilværelsen har saa de indi- 

 vider, som havde den lyseste vinterpels, havt størst udsigt til at und- 

 gaa forfølgelsen, og har fortrinsvis overlevet de andre, saa de kunde 

 forplante sig og nedarve denne sin egenskab j^aa efterkommerne; det 

 er, hvad engelskmændene kalder „survival of the fittest". Ved nær- 

 mere eftertanke blir dog denne forklaring alene neppe helt tilfredsstil- 

 lende; thi vistnok maa vi indrømme, at en hvid hare eller rype ikke 

 sees saa godt paa sneen som en graa eller brun; men de har ikke, 

 uden særlige fysiologiske aarsager, med et sprang kunnet erhverve sin 

 hvide vinterdragt, det maa have været en lang overgangstid, da harerne 

 og ryperne bare blev lidt lysere om vinteren end om sommeren, og 

 det synes da tvilsomt, om et saadant lidt lysere dyr skulde være saa 

 meget mindre synlig paa sneen, at det var nogen virkelig fordel i 

 kampen for tilværelsen. Læg saa hertil, at det er mange dyrearter, 

 som blir lysere om vinteren end om sommeren, uden at de kan have 

 nogen saadan fordel af det. Tag f. eks. renen, den er mørk om som- 

 meren og blir adskillig lysere graa om vinteren, men den blir derved 

 neppe mindre synlig paa sneen, og har ikke lettere for at undgaa sine 

 fiender jerven og ulven, som desuden gaar mere efter næsen end efter 

 synet. Eller tag ekornen, som har en graa vinterpels, eller korsræven 

 og sølvræven (sortræven), som er mørke nordiske varieteter af den al- 

 Natm-eu 1904. 17 



