■ 258 



mindelige ræv, hvorfor har de de vakre hvide haar i sin prægtige 

 vinterpels, de blir ikke dei^ved mindre synlige. Eller se paa mange 

 heste, som blir lysere om vinteren. Undertiden gaar forandringen i 

 den retning, at den hvide vinterdragt synes at have en tilbøielighed 

 til at forsvinde, se f. eks. hvidræven eller polarræven, dens varietet 

 blaaræven er mørk om vinteren. Nævnes kan ogsaa, at polardyr har 

 hvid farve, uden at de synes at kunne have nogen direkte fordel deraf. 

 Se f. eks. ismaagen (larus eburneus), den er helt hvid og forfølges 

 neppe af fiender, som den kan undgaa ved hjælp af sin hvide farve, 

 heller ikke forfølger den selv bytte, som det gjælder at dække sig for. 

 De unge individer er derimod sortplettede. Her er dybere aarsager 

 af fysiologisk art, som vi endnu ikke har faaet helt tag paa. 



Det er ogsaa værd at lægge merke til, at det blandt jægere gjæl- 

 der som en almindelig erfaringssætning, at i aar, da vinteren kommer 

 tidlig, da blir harerne og ryperne tidligere hvide end ellers; jeg tror 

 ogsaa selv at have gjort denne iagttagelse, skjønt det er vanskelig at 

 have noget sikkert at holde sig til her, idet de jo gaar gradvis 

 over fra den ene dragt til den anden, og der kan være meget stor 

 forskjel paa de forskjellige individer. Nu mener mange, at tiden for 

 anlæggelseu af den hvide dragt er afhængig af sneens komme; men 

 jeg tror snarere, hvis den virkelig varierer, at den staar noget i for- 

 bindelse med vinterkuldens eller rettere høstkiildens begyndelse; i aar 

 med tidlig kulde, men med lang barfrost, kan en nemlig se haren hvid 

 længe før sneen kommer. Det kunde jo tætikes, at kulden har den 

 fysiologiske virkning, at pigmentet i haarene forsvinder; men det synes 

 vanskeligere at tænke sig, at sneen skulde kunne have den virkning.^) 

 Mange jægere vil nok ogsaa være enig i den iagttagelse, at harerne 

 tilfjelds blir tidligere hvide om høsten end nede i dalene. Men i den 

 største del af Norge blir sent eller tidlig alle harer helt hvide om vin- 

 teren; mig bekjendt er den eneste undtagelse derfra paa Jæderen, hvor 

 den typiske Jæderhare har en lys, graablaa vinterdragt; den maa nær- 

 mest opfattes som en stedlig varietet af den almindelige norske hare. 



I det netop modtagne numer af „ Naturen" (for august) giver hr. 



') At ydre vold kan jjaavirke farven, har jeg seet eksempel paa, idet jeg 

 mindes engang en høst at have skudt en hare, som liavde en hvid ring om 

 halsen efter en snare, den engang var gaaet i, men havde slidt sig los fra. Det 

 saaes ikke, at åen havde havt noget saar efter snaren, som den eudnu gik med 

 om halsen; antagelig har vel trykket fremkaldt en daarligere ernæring af haa- 

 rene, og dette har da først og fremst gaaet ud over pigmentet. 



