267 



skyld. Før brugen blev de nøiagtig afrettet ved sigtning. I forenden 

 derimod var de forskjellige. Nogle var kun forsynet med en rund træ- 

 klods omtrent af form som en ræddik, andre havde en skarp spids af 

 jern eller staal, og en tredie sort var i forenden forsynet med et sterkt, 

 flere centimeter langt jern af form som en meisel. Naar skuddet faldt, 

 gjorde skytten med venstre haand, der holdt buen, en bevægelse frem- 

 over mod maalet som for at give pilen større fart. 



Med de stumpe, i enden fortykkede pile skyder sibiriaken fugle 

 og smaa pelsdyr. Den stumpe pil skader ikke skindet, men dyret blir 

 svimeslaaet af slaget og falder ned, hvorpaa jægeren let kan tåge livet 

 af det ved kvælning. De spidse pile bruges til storfugl og andre 

 større dyr, og med meiselpilene skyder ostjaken elg, vilv og bjørn. 

 Buen er altsaa fremdeles et brugtbart vaaben. Som bekjendt har og- 

 saa den engelske dronning endnu et regiment af bueskyttere (The 

 Royal Company of Archers and the Queen's Body-Gruard for 

 Scotland). De 1.8 m. lange militærbuer er gjort af barlindtræ, som 

 kommer fra Kaukasuslandene, og pilene er meget lange. 



I hele den nordlige del af Nordamerika drives pelsjagten ogsaa 

 med meget udbytte. Her er pelsvarehandelen væsentlig i hænderne 

 paa „Hudsonbugtkompaniet", et aktieselskab med en kapital af omtrent 

 24 millioner kroner fordelt paa 2500 aktier. Dette kompani har sin 

 lange og tildels meget interessante historie. Ved et fribrev fra kong 

 Karl 2. tilstodes i 1670 prins Rupert og endel andre (Company of 

 Adventurers of England o: Englands eventyreres selskab) rettighe- 

 derne til al handel omkring Hudsonbugten. Desuden fik selskabet en 

 vis overhøihed over de cævnte landstrækninger. Imidlertid søgte fransk- 

 mændene, som dengang endnu var herrer i Kanada, at gjøre selskabet 

 alt muligt afbræk. Det indbringende ved pelsvarehandelen havde disse 

 kanadiske kolonister nemlig forlængst faaet øinene op for. Forholdet 

 blev ordnet ved freden til TJtrecht i 1713, idet Frankrig afstod al ret 

 til Hudsonbugtlandene. Værre var det, da der i 1783 stiftedes et 

 konkurrerende selskab, „Nordvestkompaniet", i Montreal, som drev jagt 

 og handel i alle de nordlige lande, der ikke berørtes af kong Karls 

 fribrev. Det kunde ikke undgaaes, at disse to selskaber undertiden 

 krydsede hinandens interesser, og i mange aar var der stadige feider, 

 som undertiden endog vidartede til regulære slag, saa der flød rigeligt 

 blod paa begge sider. I 1821 blev ogsaa dette forhold jevnet, idet 

 de to kompanier sloges sammen til ét. Hudsonbugtkompaniet er nu 



