270 



■og farer som en pil unda vinden lienimod en øde holme i 40 — 50 kilo- 

 meters afstand. Paa grand af havrøgen kan de bare se klart i ganske 

 kort afstand, og viger de en aarelængde af fra den rigtige kurs, vil 

 •de af den rasende storm som en fjær hvirvles \\å over det uendelige 

 liav og opsluges. Deres hensigt er at lande paa holmens læside og 

 dækket af stormens forfærdelige larm at overraske de havottere, som 

 i tangvaserne paa øens luvside søger skjul mod veirets raseri. Er de 

 heldige, kan de med sine tunge træklubber gjøre det af med den ene 

 ■efter den anden. Det er et halsbrækkende foretagende, men det kan 

 ■ogsaa give en uventet stor vinding, Saaledes dræbte engang to aleu- 

 tiske brødre paa denne maade 78 ottere paa mindre end en time. 

 Paa de vestligste af de aleutiske øer fanges havotteren ogsaa i stor- 

 maskede garn. 



Naar jagtselskabet efter tre maaneders savn og anstrengelser ven- 

 der tilbage til sin landsb}', vil en fangst af 40- — 50 ottere ansees som 

 godt udbytte. Hvert skind repræsenterer for jægeren en værdi af 180 

 til 225 kr. Men det hænder ogsaa, at et lag ikke har et halvt dusin 

 skind med sig ved hjemkomsten. Og da ser det mørkt ud for den 

 iadfødte jæger, som gjerne har baade kone og barn at forsørge. — 



Lige fra den polske jødes lue, lavet af en eneste ræve- eller 

 maarhale, til den fyrstelige hermelinskaabe med flere meter langt slæb, 

 tjener pelsverk som et af menneskets ypperste prydelser. For at til- 

 fredsstille trangen til disse prydelser trodser hvert aar modige mænd 

 i tusenvis alle de øde egnes farer og anstrengelser, snart paa havet 

 og snart i skogen, og dyr i millionvis lader sit liv i vildmarken. 



Vestlandets devoniske lagrækker. 



Af Carl Fred. Koldenip. 



Kommer man reisende fra Nordhordland og nordover til Sulen 

 med dens golde, klumpformede klippemasser, vil selv et menneske med 

 minimale geologiske kundskaber faa indtryk af, at denne øgruppe maa 

 være oj)bygget af bergarter, der i væsentlig grad adskiller sig fra berg- 

 ai'terne langs de søndenforliggende kyststrøg. Vi har i Sulen foran os 

 vestlandets yngste bergarter; betydelige lagrækker af konglomerater og 

 sandstene, d. v. s. bergarter, der bestaar af oprindelige grus- og sand- 

 masser, som senere er sammenkittet til fast sten. 



