271 



Allerede tidlig vakte de grovkornede ruilestensbergarter en vis 

 opmerksomhed. Biskop Pont opp i dan, der opfattede ruUesteneue som 

 fossiler, skriver saaledes i sit arbeide „Norges Naturlige Historie" : 

 „I Evindvig Sogn 6 Mile Norden for Bergen, er et Sted, kaldet Stene- 

 Sund, hvor man seer Tjeldet paa en halv Fjerdingsveys langt at frem- 

 vise de Petrefacta, som søges i Kunst-kamre, næmlig mange Slags saa 

 kaldede Cornua Hammonis, store og smaa Snegle, Muslinger, Orme, 

 Insecter, og jeg ved ikke hvad, som ey kunde kaldes Lusus Naturæ, 

 hvilket Ord synes i slige Ting Lusus Poéticus, og er en fattig Udflugt 

 for dem, som vil negte det unegtelige." Billedet af en fjeldvæg fra 

 Stenesund viser ogsaa i Pontoppidans bog talrige smukke og efter teg- 

 ningen at dømme vel opbevarede fossiler. Men det maa desværre ind- 

 rømmes, at fossilerne fiodes kun i Pontoppidans bog; de geologer, som 

 efter Pontoppidans anvisning har besøgt stedet, har kun fundet et 

 konglomerat med forskjelligt formede rullestene. 



De geologer, som særlig har studeret de heromhandlede felter, er 

 tyskeren Carl Friedrich Naumann og nordmændene Hiortdahl, 

 Irgens, Reusch og Helland. I de senere aar har ogsaa jeg havt 

 anledning at anstille nogle undersøgelser i felterne. 



Det har vist sig, at disse konglomerater og sandstene ikke alene 

 er indskrænket til Sulen, men ogsaa findes i yttre Søndfjord og Nord- 

 fjord. Som det vil sees af kartskissen, kan man udskille følgende 4 

 felter: 1) Sulenfeltet, 2) Kvamshestens felt mellem Dalsfjord og Førde- 

 fjord, 3) Haastenens felt i bunden af Høgdalsfjord, og endelig 4) Hor- 

 nelens felt, der er det største af alle og strækker sig fra de yderste 

 øer udenfor Florø i s.v. til Hyenfjorden i n.ø. 



Ser vi paa bygningen af hele kyststrøget mellem Sognefjorden og 

 Nordfjord, vil vi let kunne adskille tre store bygningsled. Underst 

 ligger grundfjeldets lag, der væsentlig bestaar af gneis, som er gjen- 

 nemsat af stribet granit, der engang som flydende masse er presset 

 op mellem gneislagene. Over og delvis presset ind mellem grundfjelds- 

 lagene ligger lag, hvori dr. Reusch har fundet siluriske fossiler, og 

 som da maa tilhøre det næstældste af de forsteningsførende systemer, 

 silursystemet. Disse lag er ogsaa gjennemsat af bergarter, som i fl}^- 

 dende tilstand er presset op fra d^-bet (f. eks. hvid granit paa Bre- 

 mangerland og syenit mellem Dalsfjord og Førdefjord). Alle de her 

 nævnte bergarter viser sig at være meget presset og har delfaget i 

 den store foldning af lagene, hvorved den gamle skandinaviske fjeld- 



