273 



felt, efter fossiler. Og efter min anvisning har saa i de senere aar 

 flere af mine tilhørere ved soramerkurserne for lærere, der boede i 

 disse trakter, søgt efter fossiler i dette felt. Resultatet var i de første 

 aar magert' man tandt endel sandstene med saakaldte dendritiske teg- 

 ninger, der skriver sig fra manganopløsninger, der har sivet ind langs 

 lagfladerne og frembragt figurer, der minder om planteaftryk. Det var 

 det hele. Men saa fik jeg fra en af de mest interesserede .mænd, 

 hr. lærer Aasebø fra Grioppen, høsten 1902 nogle stene, hvori jeg 

 med sikkerhed kunde konstatere planteaftryk. Desværre saa det ud 

 for at være umuligt at bestemme de fundne rester; men da jeg formodede, 

 at vi stod ligeoverfor devoniske. afiagringer og vidste, at professor 

 Nathorst i Stockholm var en første rangs kjender af devoniske plan- 

 ter, sendte jeg de fundne rester til ham for at høre, om han skulde 

 kunne gjøre noget ud af dem. Som svar paa min forespørgsel til- 

 stillede prof. Nathorst mig velvilligst følgende : 



„Jeg har nu undersøgt plantefossilerne. De er visselig i og for 

 sig ikke nærmere bestembare, idet man kun kan sige, at de udgjøres 

 af en eller to slags bregnestilker. Men disse stilkers eiendommelige 

 beskaffenhed og totalindtrykket af det hele gjør mig ganske forvisset 

 om, at der er tale om afleiring af devonisk alder. Jeg har i Spits- 

 bergens devonlag samlet lignende fossiler, og samme slags fossiler er 

 ogsaa fundne i Skotland, Tyskland, Nordamerika o. s. v." 



Efter disse bestemte udtalelser af en paa dette omraade første 

 rangs fagmand maa det slaaes fast, at de heromhandlede konglomerat- 

 og sandstensfelter er af devonisk alder. 



Fundet blev gjort høsten 1902 ved elvens udløb af Svartevand, 

 der ligger ca. 900 m. o. h. ved opgangen fra Skjærdalen til Gjegna- 

 lunden. I august maaned 1903 besøgte jeg sammen med hr. Aasebø 

 stedet, der imidlertid da var fuldstændig dækket af is og sne. Finde- 

 stedet vil atter blive besøgt, naar det kan ansees snebart. 



Som før nævnt er konglomerater ikke andet end grus og sandsten 

 ikke andet end sand, der er sammenkittet til fast sten. Angaaende 

 dannelsen af disse gamle grus- og sandmasser har meningerne til de 

 forskjellige tider været meget forskjellig. Naumann antog, at de her 

 nævnjte masser var transporterte af en fra øst mod vest styrtende 

 vandstrøm. Reusch mente, at man stod overfor gamle delta- 

 dannelser, og Helland udtalte lidt senere som sin formodning, „at de 

 af grovkornet konglomerat bestaaende dele af felterne repræsenterede 

 urgamle glaciale masser, der er bragt paa sit sted af de fra bassiner- 

 Naturen 1904. 18 



