283 



aMrig merket. Da han engang foråt fordrive en „ katzenjammer" efter 

 en rangel havde spist et stykke arsenik saa stort som en bønne, fik 

 han ondt i hovedet. Denne raand tog i en læges nærværelse den 

 22de februar 33 cg., den 23de 40 cg. arsenik, spiste med god appetit 

 i disse dage og sagde, at han ugentlig tre til iire gange tog til sig 

 arsenikdoser af denne vegt. 



Pna spørgsmaalet om, hvorledes menneskene har fundet paa at 

 spise arsenik, kan man svare, at iagttagelsen af den gunstige indvirk- 

 ning af smaa arsenikmængder paa hestenes ernæringstilstand og gode 

 udseende har givet stødet hertil. Det har nemlig længe været be- 

 kjendt, at hestene trives godt, bliver modige og ud holdende ved smaa 

 arsenikdoser, som man blander i deres foder og at de beholder disse 

 gode egenskaber i aarevis, naar arsenikfodringen fortsættes ; men ved 

 pludseligt ophør falder dyrene hurtig sammen og gaar fordetmeste 

 tilgrunde. 



lagttagelserne over arsenikæderne og med arsenik fodrede dyr 

 har altsaa givet det interessante resultat, at organismen i forholdsvis 

 kort tid kan vænnes til en frygtelig gift og bringes til at taale store 

 doser af den, naar den vænnes lidt efter lidt til giften, 



Blandt de i naturen forekommende arsenmineraler findes der to, 

 realgar (Aso So) og auripigment (As2 So), ogsaa benævnt aper- 

 ment, der finder anvendelse i industrien og fremstilles kunstig. Realgar 

 tilberedes ved sammensmeltning af metallisk arsen med svovel i rigtigt 

 vegtforhold eller ved sammensmeltning af hvid arsenik med svovel. 

 Auripigmentet fabrikeres i arsenikhytterne ved sublimation af en blan- 

 ding af 7 dele hvid arsenik og en del svovel. Begge disse kunstige 

 præparater indeholder som regel ganske betydelige mængder af hvid 

 arsenik og er derfor meget giftigere end de tilsvarende, der fore- 

 kommer i naturen som mineraler, der repræsenterer de rene svovel- 

 forbindelser. Svovelarsen er nemlig kun meget tungt opløselig i dyriske 

 safter, mens hvid arsenik (arsensesquioxyd) let opløses i saadanne. 

 Auripigmentet har i lang tid været anvendt af orientalerne som middel 

 til at fjerne haar. De tilbereder af pulveriseret auripigment og læsket 

 kalk en deig, som kaldes rhusma; med denne deig bestryger de det 

 sted, der skal befries for haar, og ladet det virke en kort tid. Haaret 

 bliver derved saa opblødt, at det let kan fjernes med en benspatel 

 eller træspatel. Denne metode er lidet anbefalelsesværdig, saameget 



