286 



Endnu for omtrent tre decennier siden anvendte man i aniliufarve- 

 fabrikerne enorme kvantiteter af arsensyre til fremstilling af det smukke 

 røde farvestof „fnksin". Som følge heraf led de i fabrikerne beskjæf- 

 tigede arbeidere af artenikforgiftning. men da det færdige produkt 

 trods al rensels3, dog altid var arsenholdigt, saa var ogsaa alle de, 

 der forarbeidede saadanne farver, og de, der brugte saadanne farvede 

 stoffe, ogsaa udsat for giftens skadelige virkninger. Dette er heldig- 

 vis nu rettet paa, og der anvendes kun uskadelige farver. Man be- 

 stræber sig ogsaa i andre industrigrene, hvor der anvendes arsen eller 

 arsenforbindelser, ivrig for at erstatte disse giftstoffe med andre 

 uskadelige præparater. Hvor dette ikke har vist sig muligt, søger 

 man i det mindste ved praktiske foranstaltninger at beskytte sig mod 

 giftens slemme virkninger og har her naaet ganske smukke resultater. 



Mindre meddelelser. 



Sanseevnen hos lavere hvirveldyr. Nogle undersøgelser, som 



P. Werner i Wien nylig har anstillet over sanseevnen hos lavere 

 hvirveldyr, særlig hos reptilerne og amfibierne, er i flere henseender 

 overraskende. lagttagelser i længere tid over 186 individer, som øien- 

 synlig ikke merkede, at de var linder observation, viste, at amfibierne 

 og vandelskende reptiler allerede paa lang afstand veirede tilstedevæ- 

 relsen af vand, til hvis nærhed de blev tiltrukne. De søgte benveis 

 mod det, selv om det var saa fjernt fra dyret, at man ikke kan an- 

 tage, at en eller anden af de os bekjendte sanser kan have forraadet 

 dets tilstedeværelse. Man faar det indtr^^k, at en ukjendt sans maa 

 vise dyrene retningen, hvori de skal søge våndet. Det maa være en 

 slags kemisk tiltrækning og virkning, mener Werner, som kun har 

 kunnet konstateret kjendsgjerningerne uden at kunne sige, hvorledes 

 og paa hvilket organ, våndets nærhed virker. De følger ogsaa lyset, 

 om end dets straaler er uden varme, og dog er de fleste arter helio- 

 tropiske. Om vinteren forlader de ofte sit bekvemme og varme skjule- 

 sted for at lade sig beskinne lidt af solen. Deres synsevne er god, 

 de kan dog ikke se paa længere afstande. Ifølge Werner kan ikke 

 en kaiman eller en krokodille se et menneske paa længere afstand end 

 ti gange dens længde. 



Beer og ogsaa andre forskere har paavist, at fiskene er nærsynte 

 og at de neppe kan se tydeligt over halvdelen af deres egen krops- 

 længde. I modsætning til pattedyr- og fugleøinene, som er langsynte 

 og har en stor akkommodationsevne, kan fiskene se tydeligt kun i en af- 

 stand af en meter og derunder. Istedetfor bikonveks, som hos de høiere 

 hvirveldyr, er deres krystallinse næsten kuglerund. Den meget begræn- 



