290 



straaleevne var altsaa ikke afhængig af en forudgaaende belysning. 

 Straalerne kaldes efter opdageren Becquerelstraaler. 



Professoren ønskede imidlertid at faa undersøgt en hel del uran- 

 holdige mineraler og overdrog løsningen af denne opgave til fysikeren 

 Curie og dennes frue, som havde studeret kemi ved Sorbonne. Dette 

 arbeide ledede til opdagelsen af radium, og naar man læser, hvad der 

 er berettet om denne undersøgelse, ved man ikke, hvad man skal 

 beundre mest, enten egteparrets udholdenhed eller genialitet. 



Istedetfor fotografpladen indførte de guldbladeelektroskopet som 

 middel til at paavise stoffes straaleevne eller „radioaktivitet". Lader 

 man nemlig dette apparat med elektricitet, saa synker i almindelighed 

 guldbladene langsomt sammen, men øieblikkelig under bestraaling fra 

 radioaktive legemer. 



Med elektroskopet prøvede fru Curie de forskjelligste uranholdige 

 mineraler og fandt til sin overraskelse, at Joachimsthaler pechblænde 

 virkede sterkere end uranmetallet selv. Ved en nærmere undersøgelse 

 fik hun paavist, at det var det i pechblænden forekommende wismut, 

 som frembragte den sterke udstraaling. Det almindelige wismutmetal 

 har imidlertid ingen radioaktivitet, og følgelig maatte denne skrive sig 

 fra et tilblandet stof. Dette blev fundet og fik navnet polonium. 



Denne opdagelse tabte dog snart sin interesse. Det nye stof op- 

 hørte nemlig efter nogle uger at straale, og desuden havde fru Curie 

 i pechblænden fundet eii substans, som lignede barium, og som havde 

 1 million sterkere straaleevne end uran. Dette stof blev kaldt radium. 

 I fysikalske egenskaber ligner det meget barium, men det er mere 

 tungt opløseligt end dette, og bragt i flammen farver det denne rød, 

 mens barium farver den gulgrøn. 



Hvor møisommeligt fru Curies arbeide havde været, vil man 

 kunne forståa, naar man hører, at der til udvindelse af nogle decigram 

 radium kræves en bearbeidelse af flere tons pechblænde. Og desuden 

 øgedes vanskeligheden ved, at radium i kortere eller længere tid kan 

 meddele andre stoffe sin straaleevne. 



Efterat radium var fremstillet begyndte de forskjellige fysikere at 

 undersøge selve straalerne, og det lykkedes den kanadiske professor 

 Rutherford at klargjøre, hvor sammensat disse var. Han fandt tre 

 forskjellige slags straaler, som han kaldte a, [i og j straaler. Da 

 disse straaler er af elektrisk natur, vil det i det følgende være nød- 

 vendig for forstaaelsens skyld at gjøre rede for, hvorledes de beslegtede 

 straaler, katodestraalerne, opstaar. 



