291 



I glasbeholderen A er der indsmeltet to metaltraade b og c, 

 hvoraf den ene, b, forbindes med den positive pol af en elektriser- 

 maskine og den anden, c, med den negative. Man kalder b anoden 

 og c katoden. Gjennem røret d kan man fortj^nde luften i beholderen 

 efter behag. Sættes maskinen i gang, saa forener de to elektricitets- 

 mængder sig ved en gnist, som slaar over mellem b og c. Fortynder 

 man luften i beholderen, saa forandrer gnisterne sig til et rødt lys, 

 som fra b strømmer over mod c. Dette lys, som er en strøm af po- 

 sitiv elektricitet, kaldes anodelyset. Ved en nærmere betragtning ser 

 man, at det naar ikke helt hen til katoden, men at der om denne 



svæver en lystaage, der er adskilt fra selve metaltraaden c ved et 

 mørkt rum. 



Fortsætter man at fortynde luften i A, saa forsviuder anode- 

 lyset, og lyset om c flytter sig fra katoden længere og længere bort, 

 indtil det ved en Inftfortynding af 20 milliontedels atmosfære naar helt 

 hen til den modsatte side af glasset og bringer dette til at lyse. Fra 

 c udstrømmer der straaler, de saakaldte katodestraaler, som i rette 

 linjer gaar ud fra katoden. Anodens plads paa glasset har ingen ind- 

 flydelse paa disse straalers retning, hvorimod anodelyset flytter sig med 

 anoden og strømmer altid ud fra b mod c. 



Katodestraalerne har flere merkelige egenskaber, hvoraf nogle skal 

 kortelig nævnes. Hvor straalerue træffer glasset, udgaar Røntgenstraa- 

 lerne, hvis gjennemtræugende evne er vel kjendt. Falder de paa en 

 diamant, lyser denne med et glimrende grønt lys, saa man med lethed 



