293 



dette stof skulde være tilstrækkelig til stadig at holde en vogn i drift. 

 Paa gnind af den store vauskelighed, som det vilde volde at skaffe 

 denne mængde af stoffet, er det nok liden udsigt til i en nær fremtid 

 at se et saadant kjøretøi i virksomhed. 



En merkelig indvirkning øver radium paa kogsalt. Det farves af 

 straalerne sterkt violet. Farven forsvinder, naar saltet bringes i sol- 

 h^set. Straalerne virker dræbende paa bakterier, men deres anvendelse 

 i medicinen støder paa den vanskelighed at friske dele af legemet og- 

 saa ødelægges. 



Foruden de tre slags straaler udsender radium en substans, som 

 man har kaldt emanation. Denne er ogsaa radioaktiv og øver samme 

 virkning som de andre aktive stoffe. Aabner man et kar, som inde- 

 holder radium, kan man i en vis afstand først merke emanationen efter 

 en bestemt tid. Den udbreder sig i rummet med en maalbar hastig- 

 hed. Leder man den gjennem flydende luft, synes den at blive for- 

 tættet. Eiendommelig er det, at den slaar sig ned paa andre stoffe. 

 Udspænder man nemlig en kobbertraad og lader denne sterkt med 

 negativ elektricitet og holder et stykke radium op mod traaden, saa 

 slaar emanationen sig ned paa denne. Stryger man saa nedover traa- 

 den med et stykke skind, gaar emanationen over paa dette. Den for- 

 svinder dog snart og kan hverken paavises paa skindet eller traaden. 



Hvorledes kan radium udsende baade emanation og straaler? Det 

 kan ikke udsende noget uden enten samtidig at modtage noget eller at 

 ødelægge sig selv. Curie har udtalt, at der muligens i verdensrummet 

 findes en energiform, som vi ikke kjender. Den strømmer med lethed 

 gjennem de fleste legemer, men blir af radium optaget og udsendt i 

 en form, som vi kan iagttage. 



Udstraalingen kan ogsaa ske ved sønderdeling af radium. Kemien 

 lærer, at legemerne er opbj^gget af smaadele, atomer. Disse har for- 

 skjellig vegt. Sættes vandstofatomets vegt til 1, saa veier f. eks, guld- 

 atomet 196.2. Radiumatomet er det tyngste, det veier 250. Binde- 

 midlet mellem atomerne mener man skal være elektriciteten eller elektron. 



Emanationen er bleven undersøgt af prof. Ramsay, som har fun- 

 det, at den forandrer sig til et stof, som heder helium, med atomvegt 4, 

 Man kan da tænke sig, at radiumatomet er et sammensat atom, som 

 ved sønderdeling gaar over til heliumatomer, og herved frigjøres ogsaa 

 bindemidlet elektron, som slynges ud som straaler. Antagelig er ra- 

 dium dannet under stort tryk, og man kunde da i jordens indre have 

 haab om at finde mere af dette stof end ved overfladen. 



