311 



anden bastard blandt vore hønsefugle, rakkelhanen, om hvem vi med 

 sikkerhed ved, at den nedstammer fra aarhanen og røien. Faren er 

 altsaa her den mindste af forældrene, og hannerne nf det hybride af- 

 kom er af størrelse som moren, røien. Nu er rypeorrehannen af stør- 

 relse som aarhønen. I analogi med, hvad der er tilfældet med rakkel- 

 hanens, skulde derfor rypeorrens far være den mindste af dens forældre 

 eller rypen. Hvad der endvidere taler for denne teori, er, at rype- 

 hanner oftere er skudt paa aarfuglens legepladse. Det maa ogsaa be- 

 merkes, at i oktober 1846 blev der i Hedemora, Sverige, skudt to 

 rypeorrer, som var ledsaget af en høne, der ikke blev skudt, men som 

 ansaaes at være en aarhøne." 



Af senere forfattere, som har yttret sig augaaende rypeorrens 

 oprindelse, kan nævnes Kolthoff, som bestemt udtaler sig for den 

 Nilssonske opfatning, at rypeorren nedstammer fra aarhanen og rype- 

 hunnen. „Hvad som giver mig anledning til denne antagelse," skriver 

 Kolthoff, „er, at rypeorrens fødder tydeligt viser, at den ikke opholder 

 sig i trærne eller pleier at sidde i trær, hvilket dels tærnes lidet ud- 

 viklede lameller og dels den sterke befjæring paa tærnes sider og un- 

 der foden viser, da denne befjæring, om fuglen holdt til i trærne, 

 burde være mere slidt og farvet med kvae. En anden sag, som lige- 

 ledes taler for denne antagelse, er, at rypeorren som oftest erholdes 

 sammen med ryper. Heraf turde man ogsaa med stor sandsynlighed 

 slutte, at rypeorrens levesæt mest nærmer sig rypens, og da man vel 

 maa antage, at en hønsefuglbastards livsvaner mere bør nærme sig 

 morens end farens, al den stund den i den første tid af sit liv er af- 

 hængig af morens pas og maa følge hende, synes det mig høist anta- 

 geligt, at denne bastard er en afkomling af aarhane og dalrypehun. 

 Spørgsmaalet kan dog være, om ikke ogsaa en rypehan kan parre sig 

 med en aarhøne, men i saa fald bør bastardens fødder have et andet 

 udseende." 



Spørgsmaalet om rypeorrens oprindelse er nu endelig løst til gunst 

 for den Sommerfelt-Collettske teori. I Svenska Jågareforbundets 

 Nya Tidskrift vol. 40 hefte 1 beskriver dr. Lønnberg to rypeorrer, 

 hvis oprindelse er kjendt. Vaaren 1901 hækkede en aarhøne i nær- 

 heden af en bondegaard i Piteå. Senere klækkede den sine kyllinger, 

 og moderaarhønen saaes med sine 6 unger saagodtsom daglig af gaar- 

 dens folk i løbet af sommeren og høsten, og man lagde blandt andet merke 

 til, at saa snart ungerne blev skræmte, fløi de op i trærne, som aar- 



