319 



længere tid atter forsvinde. Det samme er tilfældet med adskillige 

 andre vand- og sumpplanter, 



I de tilfælde, hvor det gjælder en transport over store afstande, 

 pleier man gjerne at tænke paa frøspredning med fugle. Fund som 

 det her beskrevne har stor interesse, da de viser, hvilket virksomt 

 spredningsmiddel ogsaa vinden er. Den kan hvirvle lette plantedele 

 helt op i de luftlag, hvor haglene dannes, og i denne høide vil de 

 meget lettere blive ført langt afsted end nede ved jordens overflade. 



Jens Holmboe. 



Stivfrysen af levende fisk. Amerikanske aviser fortæller, at man 

 i Tacoma er begyndt med at stivfryse fisk og sende den i denne til- 

 stand til de østamerikanske markeder, hvor den ved langsom optinen 

 igjen ,'vækkes tillive. I en indberetning, som J. Farkes Whitney 

 har givet til regjeringen i staten Oregon, siger han, at det er lykkedes 

 ham at stivfryse fisk og udsætte dem for en kulde af indtil 12 grader 

 uden at de er gaaet tilgrunde. Han betoner dog udtrykkelig, at sol- 

 skin virker absolut dræbende paa den frosne fisk. 



I den østerrigske fiskeritidende, som er organ for den østerrigske 

 fiskeriforening, bekræfter W. Ri egler af egen erfaring disse ameri- 

 kanske meddelelser. Da jeg var gut, skriver han, indefrøs i stamper 

 og andre beholdere ofte mine guldfisk, saa at jeg har havt anledning 

 at anstille en hel række ufrivillige forsøg. Mangen en gang var fisken, 

 selv om den kun en eneste nat havde været indefrossen i staalis, ikke 

 at vække tillive igjen. Men ofte blev jeg forbauset over, at fisken 

 nge lang kunde ligge fastfrossen inde i en isblok og desuagtet kunde 

 komme tillive igjen, naar den langsomt og forsigtigt blev optinet. Faa- 

 faldende var det, at mange af de „reddede", ja jeg tror endog de 

 fleste, senere havde en rygradsskjævhed. Alle fiske, som jeg troede 

 at kunne redde ved hurtigt at optine dem eller ved med magt at slaa 

 dem løs af isen, selv om dette skede aldrig saa forsigtigt, opvaagnede 

 ikke igjen eller de gik tilgrunde, selv om de havde vist tegn til liv. 

 Faa grund heraf har jeg senere mere end en gang pakket ørekjyter 

 ind i sne og ladet dem i denne pakning udsætte for vinterkulden. Jeg 

 har da undret mig over, at disse svage smaafiske ofte i flere dage 

 kunde taale denne sneindpakning uden at tåge skade deraf, og naar 

 de igjen blev sluppet i våndet, undertiden har svømmet bort, som om 

 de ikke et minut havde været ude af våndet. 



Sneindpakningen, som tillader en rigelig lufttilgang, synes at være 

 mindre skadelig for fisken end den stive is, som lægger sig om dens 

 krop og indeslutter den lufttæt. Skulde man ville anstille forsøg med 

 •at indfiyse levende fisk for at kunne forsende dem levende, bør man 

 ■efter min mening forsøge med at bruge sne som indpakning under 

 baade indfrysningen og forsendelsen. Sagen er ikke uden praktisk be- 

 tydning, muligens kan den skaffe os en ny og hensigtsmæssig metode 

 til forsendelse af levende fisk. Hvad betydning en saadan letvindt 

 forsendelsesmaade vil have for fiskeforbruget, er indlysende, nu er jo 

 den levende fisk uforholdsmæssig dyr og ofte ogsaa vanskelig at er- 

 holde selv i vore kystbyer. 



