333 



berøring af de fdrste med de sidste er tilstrækkelig til at fremkalde 

 forvandlingen. Hænger man saaledes samtidig en søileformet og en 

 rhombisk svovlkrystal ned i opløsningeu, vil der omkring den første ud- 

 krystallisere søileformede krj^staller, omkring den sidste rhombiske. Disse 

 krystaldruser vil vokse mere og mere. og naar de endelig berører hver- 

 andre, saa gaar de uholdbare søileformede krystaller over i den j'hom- 

 biske modifikation, og fra nu af dannes der udelukkende rhombiske 

 krystaller. Paa lignende maade forholder det sig ogsaa med andre 

 allotrope stoffe. 



I denne forbindelse kan man ogsaa nævne de saakaldte glastaarer, 

 der fremstilles ved, at man drypper draaber af smeltet glas ned i vand. 

 Herved vil deres ydre overflade meget hurtig stivne og af kjøles. Naar 

 nu den indre masse ligeledes størkner og skal afkjøles, saa vil den 

 søge at trække sig sammen, men hindres heri derved, at den er for- 

 bundet med den ydre faste overflade. Det indre vil derfor være i en 

 sterkt spændt tilstand samtidig med, at den ydre overflade som følge 

 heraf befinder sig i en sterkt sammenpresset tilstand. Paa grund heraf 

 vil glasdraaben yde stor modstand mod alslags ydre paavirkninger; 

 man kan saaledes bearbeide den temmelig sterkt n?ed en hammer, uden 

 at den gaar istykker, men hvis den sterkt sammenpressede overflade paa 

 et punkt beskadiges ved, at man med fingerene brækker af spidsen. 

 brister hele sammenhængen, og med et knald opløses hele glasdraaben 

 til et pulver. Her har man altsaa ogsaa et eksempel paa en labil lige- 

 vegtstilstand (men her er det glastaarens molekyler, der befinder sig i 

 labil ligevegt). Fænomenet ligger saaledes nærmest indenfor fysikens 

 omraade. 



Andre eksempler paa stoffe i labil ligevegt er de eksplosive stoffe, 

 specielt mange salpetersure, salpetersyrlige salte samt nitroforbindelser, 

 f. eks. skydebomuld, nitroglycerin, pikrinsyre, hvilket sidste under navn 

 af lyddit brnges som sprængladning i granater. Alle disse stoffe eksplo- 

 derer med stor voldsomhed ved stød eller slag; hei-under omleires ato- 

 merne og danner nye, men stabile forbindelser. De ovennævnte for- 

 bindelser indeholder kvælstof, temmelig meget surstof samt kulstof. 

 Molekylerne er altsaa sammensat af kvælstof-, surstof- og kulstofatomer, 

 sammenkjædet paa en bestemt maade. Fælles for alle disse forbin- 

 delser er. at surstof atomerne er forbundet med kvælstofatomer. Nu 

 er affiniteten eller den kemiske tiltrækningskraft mellem surstof og 



