hei- kommer an paa. Man liar her sandsyuligvis et eksempel paa re- 

 sonans. Hvis man afstemmer to strenge paa samme tone og anstryger 

 den ene, vil den anden begynde at tone med ; dette vil derimod ikke 

 finde sted, hvis ikke svingetallet for begge er ens. Endvidere kan man i 

 denne forbindelse tænke paa det bekjendte fænomen, at et kompani 

 soldater kan bringe en bro til at briste derved', at de i takt marsche- 

 rer over den, nemlig hvis broens egen svingninger falder sammen med 

 taktens rj^tme. 



Eksplosionens heftighed afhænger navnlig af den modstand, som 

 de frembragte gasarter møder. Klorkvælstof f. eks., et yderst ustabilt 

 stof, eksploderer med stor voldsomhed, naar det er dækket af selv et 

 ganske tyndt vandlag, derimod meget mindre voldsomt, naar det ligger 

 frit i luften. I analogi hermed eksploderer mange stoffe, naar de er 

 omgivet af luft, derimod ikke i lufttomt rum, selv om det har det til 

 sin forbrænding nødvendige surstof i rigelige mængder i sig selv. Dette 

 er f. eks. tilfældet med krudt. Man kan i lufttomt rum gjerne bringe 

 krudt i berøring med hvidglødende jern, uden at det eksploderer. Be- 

 rører man det med en glødende platiuatraad, vil kun de berørte krudt- 

 korn antændes og brænde, men eksplosionen forplanter sig ikke videre. 



Vi har altsaa nu seet, hvorledes kemiske processer kan indledes 

 ved rent mekanisk paavirkning. I denne forbindelse kan vi ogsaa 

 nævne de saakaldte kontaktvirkninger eller katalytiske virkninger. Sur- 

 stof kan som bekjendt fremstilles ved ophedning af klorsult kali (KCIO3). 

 Ved ophedning mister denne forbindelse nemlig sit surstof og klorkalium 

 blir tibage i karret (KCIO3 = KCl -|- 3 0). Smelter man det klorsure 

 kali i et reagensglas, vil det imidlertid ikke afgive synderligt surstof. 

 Stoffet maa ophedes meget sterkt, for at surstoffet ^kal gaa bort. Men 

 rystes lidt brunsten (Mn02) ned i den smeltede masse, saa sker der 

 en meget livlig udvikling af surstof. Under brunstenens paavii^kning 

 mister det klorsure kali alt sit surstof, og det merkelige er, at brun- 

 stenen selv ikke imdergaar nogensomhelst forandring. Den virker alt- 

 saa alene ved sin tilstedeværelse. Man siger, at den \'irker katalytisk. 

 Det er her og i lignende tilfælde ikke godt at vide, om brunstenen vir- 

 ker rent mekanisk eller om der virkelig foregaar en vekselvirkning 

 mellem de to stoffe. 



Noget lignende har man i de saakaldte fermentvirkninger. Fer- 

 menter er ogsaa stoffe, scm bare ved sin nærværelse frembringer visse 



