338 



Vi skal se lidt nøiere paa den omtalte dannelse af klorvandstof. 

 Blander man sammen ligestore volum klorgas og vandstofgas paa en 

 flaske, og opbevarer man flasken i mørke, vil elementerne ikke indgaa 

 nogen forbindelse, men holde sig adskilte i en ubegrænset tid. 



Bringen man blandingen nd i lyset, vil de derimod forbinde sig 

 til klorvandstof, og desto hurtigere, jo sterkere belysningen er. 



Man har kunnet forfølge denne proces i sine enkeltheder. Det 

 har da vist sig, at der i første øieblik af belysningen slet ikke dannes 

 klorvandstof eller kun yderst lidet, men efterhaanden vokser virkningen, 

 saaledes at den f. eks. pr. sekund dannede saltsyremængde tiltager til 

 en maksimumsværdi, som afhænger af lysets intensitet og blandings- 

 forhold. Ved belysning med direkte sollys naaes denne maksimums- 

 værdi i et øieblik, og da forbindelsen foregaar under sterk varmeud- 

 vikling, ledsages fænomenet af en voldsom eksplosion. 



Man har forsøgt at belyse hver gasart særskilt og saa bagefter 

 blande dem for at se, om gasarterne herved skulde faa evne til at for- 

 binde sig, men med negativt resultat. Derimod vil en engang belyst 

 blanding, selv om den opbevares indtil ca. en halv time i mørke, be- 

 holde evnen til at danne saltsyre i lyset. Thi naar blandingen bringes 

 i lyset igjen, foregaar saltsyredannelsen næsten øieblikkehg med sin 

 falde styrke, mens der ellers, som vi har seet, gaar en vis tid hen, 

 før saltsyredannelsen naar sit maksimum. Eksperimentelt viser man 

 gasblandingens eksplosive karakter paa følgende maade: Man fylder 

 en flaske i mørke med blandingen, lægger flasken i et lystæt futeral 

 og stiller sig ved et solbelj^st vindu helst i anden etage. Man trækker 

 flasken hurtig ud af futeralet og kaster den ud af vinduet. Den vil 

 da eksplodere med et sterkt knald, før den naar jorden. 



Ogsaa her er det bestemte lyssorter, som er virksomme. Lader 

 man nemlig lyset, før det træffer blandingen, gaa gjennem et tilstræk- 

 lig tykt lag af klorgas, vil det ingensomhelst virkning have. Under- 

 søgelserne har vist, at lyset ved at gaa gjennem klorgas mister de 

 blaa og violette, altsaa de mest brydbare straaler. Disse absorberes 

 altsaa af klorgasen. Dette viser, at det her er de blaa og violette 

 straaler, som er de virksomme. For klor fremkaldes altsaa ogsaa ly- 

 sets kemiske virkning af det lys, som absorberes. 



Ligesom lyset øver ogsaa elektriciteten en sterk spaltende virkning 

 paa kemiske forbindelser. Men mens lysets virkning kun indskrænker 



