342 



temperatur vil der altid være et bestemt forhold mellem antallet af 

 disse forskjellige slags molekyler. Der vil ved en bestemt temperatur 

 indstille sig en slags ligevegtstilstand. En afkjøling vil bevirke, at der 

 vil danne sig flere vandraolekyler af de forhaandenværende bestand- 

 dele, en opvarmning derimod, at der spaltes flere vandmolekyler. Pro- 

 cesserne kan saaledes forløbe i begge retningtr, eftersom temperaturen 

 stiger eller falder. En saadan proces kaldes en di sso cia ti on. Vån- 

 dets dissociation kan man betegne med formelen 



2 H2O 55 2 Ho + O2, 

 hvor de to modsatte pile angiver, at processen kan gaa for sig i begge 

 retninger. 



Meget interessante ei dissociationsfænomenerne; naar et fast legeme 

 dissocieres, og naar kun et af dissociationsprodukterne er gasformige. 

 Disse fænomener ligner i høi grad forholdene ved vædskers fordamp- 

 ning. Hvis man har en vædske, f. eks. vand, indesluttet i et lukket, 

 forøvrigt lufttomt rum, vil en del af våndet fordampe. Rummet fylder 

 sig altsaa med vanddamp, og fordampningen vil holde paa saa længe, 

 indtil tr^^kket har naaet en bestemt af temperaturen afhængig størrelse. 

 Opvarmes våndet og rummet til 100° C, vil vanddampens tryk stige 

 til en atmosfære. En afkjøling vil da bevirke, at en del af dampen 

 kondenseres til flydende vand, indtil trykket har naaet en til den nye 

 temperatur svarende mindre værdi. Presser man ved 100° C. mere 

 vanddamp ind i rummet, vil dette alene have til følge, at en del af 

 dampen fotættes; man kan altsaa ved 100° ikke faa trykket høiere 

 end en atmosfære. Der vil altsaa ved en bestemt temperatur være et 

 bestemt maksimumstryk, som ikke kan overskrides, og maksimumstryk- 

 ket vokser med temperaturen. Paa lignende maade med dissociationen. 

 Hvis man opheder et stj^kke marmor (kulsur kalk) i et lukket rum, 

 saa begynder marmoret at spaltes ved 4— 500° C. i kalk og kulsyre 

 (egentlig kuldioxyd) efter ligningen 



CaCOs = CaO + CO2. 



Kalken er et fast stof, mens kulsyren er en gas, som vil fylde 

 rummet. Efterhaanden som temperaturen stiger, spaltes der mere og 

 mere marmor og udvikles mere og mere kulsyre, dog saaledes, at kul- 

 syren ved en bestemt temperatur kun kan udøve et vist tryk, der ikke 

 kan overskrides. Ophedes saaledes marmoret til omtrent 812° C, vil 

 der udvikles saa meget kulsyre, at trykket blir en atmosfære; en af- 



