343 



kjøling vil da bevirke, at trykket synker, idet en del af den gasfor- 

 mede kylsyre igjen forener sig med kalken til kulsur kalk. Opvarmes 

 sterkere, vil der derimod spaltes mere marmor, og kulsyrens tryk sti- 

 ger. Af det ovenstaaende følger, at man ikke kan faa marmor fuld- 

 stændig sjmltet i et lukket rum. Man maa til det øiemed sørge for, 

 at den udviklede kulsyre stadig boi'tledes. 



Af det ovenstaaende ser man, at den retning, en kemisk proces 

 kan tåge, kan afhænge af mange ting. I gamle dage troede man, at 

 de kemiske processer alene dirigeredes af affiniteten, den kemiske til- 

 trækningskraft mellem stoffene. 



Det, som ovenfor er sagt om dissociation, leder naturlig til om- 

 tale af endnu en ^^gtig faktor ved de kemiske processer, nemlig den 

 kemiske massevirkning. Ved en temperatur af 812'' havde de af 

 mai-moret vidviklede kulsj-redampe et tr3'k af en atmosfære. Presser 

 man mere kulsyre ind i rummet, vil trykket ikke stige, men kulsyren 

 vil forene sig med kalken og danne kulsur kalk paany. Borttager 

 man endel af kulsyren, vil følgen være, at der spaltes mere marmor, 

 indtil trykket atter har naaet 1 atmosfære. Blot ved at forøge eller 

 formindske kulsj^emængden kan man altsaa faa processen til at gaa i 

 den ene eller anden retning. Man ser, at processen i høi grad beroi 

 paa, hvormeget kulsyre der er i rummet. 



Lad S betegne en sjtc, B en base, og lad SB betegne det salt. 

 som fremkommer ved deres forbindelse. Man sætter en anden syre 

 S' til SB. Lad os da antage, at S' driver S ud af sin forbindelse 

 med B. Der vil da dannes et nyt salt S'B tilligemed den frie syre S. 

 Processen kan udtrj^kkes ved ligningen 



SB -f S' = S'B -I- S. 



Dette forklaredes før simpelthen saaledes, at S' havde større af- 

 finitet til B end S, hvorfor den svagere syre dreves ud af den sterkere. 

 Senere undersøgelser har vist, at sagen i virkeligheden ikke er saa 

 simpel, men at processens gang i høi grad afhænger af de indbyrdes 

 masseforhold mellem stoffene. Salpetersyre fremstilles f. eks. ved at 

 ophede en blanding af salpeter (salpetersurt kali eller kaliumnitrat) og 

 koncentreret svovlsyre: under ophedningen undviger salpetersyren i gas- 

 form, mens der i retorten blir tilbage svovlsurt kali eller kaliumsulfat. 

 Her ser det aabeubai^t ud, som om svovlsyren som den sterkere syre 

 har uddrevet den svagere salpetersyre. Tager man imidlertid en 



